Справа № 640/18913/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Константа", Запорізька міська рада про скасування дозволу на виконання будівельних робіт, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Константа", Запорізька міська рада про скасування дозволу на виконання будівельних робіт.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Константа", Запорізька міська рада про скасування дозволу на виконання будівельних робіт на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 26 жовтня 2020 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2006 року Головним управлінням архітектури та містобудування Запорізької міської ради було видано товариству з обмеженою відповідальністю "Константа" дозвіл на виконання будівельних робіт № 467, відповідно до якого надається дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва нового багатоквартирного комплексу по АДРЕСА_1 .

17.12.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Константа" та ОСОБА_1 було укладено договір № 0216207-Г купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до п. 2.1 якого продавець (ТОВ "Константа") зобов`язується передати у власність покупця ( ОСОБА_1 ) пакет облігацій, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити пакет облігацій.

Відповідно до розділу 1 договору № 0216207-Г купівлі-продажу цінних паперів від 17.12.2007 облігація - це безвідсоткова (цільова) облігація емітента, цінний папір, що засвідчує внесення її власником грошових коштів та надає власнику наступні права: одна облігація серії В надає право на придбання 0,01 квадратного метру загальної площі квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

17.12.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Константа" та ОСОБА_1 було укладено договір № 0217007Г/170 про бронювання квартири для передачі у власність, відповідно до п. 1.1 якого за замовником ( ОСОБА_1 ) бронюється квартира та визначається погашення облігацій і передачі об`єкта нерухомості, яким є окрема квартира в житловому будинку, який буде збудовано за будівельною адресою: АДРЕСА_1 .

02.06.2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до інспекції ДАБК виконкому Запорізької міської ради із інформаційним запитом про надання інформації щодо отримання ТОВ "Константа" позитивного висновку комплексної державної експертизи та дозвільних документів на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 (вх. № 8-17).

08.06.2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до Департаменту ДАБІ у Запорізькій області із інформаційним запитом про надання інформації щодо отримання ТОВ "Константа" позитивного висновку комплексної державної експертизи та дозвільних документів на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 (вх. б/н).

06.06.2017 року інспекція ДАБК Запорізької міської ради повідомила представника ОСОБА_1 (вих. № П-03і/з-Д) про те, що інспекція ДАБК Запорізької міської ради є новоствореним виконавчим органом міської ради та знаходиться у процесі формування. Повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю наразі інспекції не передано та знаходяться у компетенції Департаменту ДАБІ у Запорізькій області.

12.06.2017 року Департамент ДАБІ у Запорізькій області повідомив представника ОСОБА_1 за вих. № 1008-23.5/1713 про те, що інформація щодо отримання ТОВ "Константа" позитивного висновку комплексної експертизи та дозвільних документів на виконання будівельних робіт з будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

15.06.2017 року Департамент ДАБІ у Запорізькій області повідомив представника ОСОБА_1 за вих. № 1008-23.5/1763 про те, що інформація щодо отримання ТОВ "Константа" позитивного висновку комплексної експертизи та дозвільних документів на виконання будівельних робіт з будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

Отримавши зазначені відповіді позивач прийшов до висновку, що дозвіл на виконання будівельних робіт отримано ТОВ "Константа" з порушенням норм чинного законодавства України, і як наслідок останній звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом свого охоронюваного законом інтересу, як споживача продукції, результатів будівельної діяльності ТОВ "Константа" - об`єкту житлового будівництва, одиниці нерухомості, передачею якої забезпечувалось виконання зобов`язань (погашення) за цільовими облігаціями згідно укладеному договору купівлі-продажу цінних паперів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз змісту наведених статей Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У своїй постанові від 29.05.2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 823/355/17 (провадження № 11-229апп19) зазначила, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові позиції викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17 та постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі № 826/4870/14.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач не мав публічно-правових відносин з позивачем. Дозвіл на виконання будівельних робіт видавався Головним управлінням архітектури та містобудування Запорізької міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю "Константа", а позивач, в свою чергу, є покупцем облігацій, які засвідчують права останнього на придбання нерухомості у ТОВ "Константа", а отже, порушення прав позивача саме з боку відповідача та у публічно-правовій сфері відсутнє.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір непідвідомчий адміністративному суду, та є таким, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, а відтак і розгляду за правилами цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в резолютивній частині ухвали про закриття провадження у справі суд першої інстанції не роз`яснив та не повідомив позивача до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи. Проте вищезазначена помилка не призвела до неправильного вирішення справи, а тому судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 294, 315, 316, 321 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року про закриття провадження у справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено 29 жовтня 2020 року.