Справа № 340/2390/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2390/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )
до відповідача - Міністерства оброни України (; адреса: Повітрянофлотський проспект, 6, м. Київ-168, 03168)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )
про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову лейтенанту в запасі ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 грудня 2019 року № 177, пункт 34;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги лейтенанту в запасі ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю III групи з 18.10.2019 р., інвалідність якого настала внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та статей 16, 16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб, станом на 01 січня 2020 року;

- встановити Міністерству оборони України строк (після набрання рішенням законної сили) для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у листопаді 2015 року йому встановлено 30 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що сталась 28 червня 2014 року. За результатами повторного огляду 18 жовтня 2019 року позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку із втратою 30% працездатності Міністерством оборони України йому було виплачено 28 938,00 грн. Однак, з огляду на подальше встановлення йому третьої групи інвалідності, одноразова грошова допомога мала б бути виплачена у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, визначеного для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року по справі відкрите спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (а.с.28).

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки на час первинного встановлення інвалідності ОСОБА_1 одноразова грошова допомога була нарахована та виплачена йому у розмірі, встановленому законом. Підстави для збільшення її відсутні.

У поясненнях третьої особи зазначено, що між первинним встановленням інвалідності ОСОБА_1 та зміною причин захворювання минуло понад два роки, тому підстави для збільшення одноразової грошової допомоги відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, відсутні.

Розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту Наказом командувача Сил спеціальних операцій Збройних сил України (по особовому складу) від 19 липня 2019 року №57 відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 частини 8 цієї статті (а.с.22).

В матеріалах справи наявна довідка військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції у 2014 році (а.с.16).

Військово-лікарська комісія за наслідками медичного огляду позивача встановила факт отримання ОСОБА_1 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та дійшла всиновку про наявність у позивача захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби (хронічного вірусного гепатиту «С» без порушення функцій. Нейроциркуляторна дистонія за гіпертензивним типом зі стійким помірно-вираженим вегето-судинними проявами. Пролапс мітрального клапану І ступеня без регургітації. СН 0. Хронічний гастродуоденіт без порушення функцій. Простий короткозорий астигматизм 0,75 Д правого ока, 0,5 Д лівого ока при гостроті зору без корекції 0,6/0,8 Д, з корекцією 0,0 /1,0) (а.с.20-21).

За наслідками первинного огляду органом МСЕК позивачу з 29 вересня 2014 року встановлено 30% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 10 ААА №120724 від 29 вересня 2014 року) (а.с.19).

У зв`язку з цим ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 28938,00 грн.

Під час повторного огляду органами МСЕК 05 листопада 2019 року була підтверджена втрата позивачем працездатності та встановлена ІІІ група інвалідності з 18 жовтня 2019 року; причина отримання пов`язане із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААБ №564697 від 05 листопада 2019 року (а.с.24).

За таких умов позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлена ІІІ група інвалідності за наслідками отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлене протоколом від 13 грудня 2019 року №177, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової та компенсаційних сум на підставі частини 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у зв`язку з тим, що у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулась протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому наголошено, що ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Допомога у зв`язку із встановленням 30% втрати працездатності виплачена в сумі 28 938,00 грн. (а.с.26).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Основного Закону України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві гарантується виплата одноразової грошової допомоги в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час первинного встановлення позивачеві інвалідності), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

При цьому частина друга статті статті 16-2 Закону №2011-XII містила вказівку, згідно з якою одноразова грошова допомога призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку №975 було визначено, що у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності,

На підставі вказаної правової норми позивачеві було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 28 938,00 грн. після первинного встановлення йому часткової втрати працездатності внаслідок проходження військової служби пов`язаної із захистом Батьківщини.

Позивач вважає, що подальше встановлення йому третьої групи інвалідності згідно довідки МСЕК від 05 листопада 2019 року є підставою для виплати йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на 01 січня 2020 року.

Відповідач та третя особа такого права позивача не визнають, мотивуючи це посиланням на вимоги частини четвертої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Отже, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є порядок застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII.

Суд зазначає, що станом на час встановлення позивачеві часткової втрати працездатності 29 вересня 2014 року діяла редакція частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, згідно з якою якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом Законом України від 06 грудня 2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Аналогічний за своїм змістом припис з 01 січня 2017 року внесено до пункту 8 Порядку №975.

Вказівку щодо того, як мають застосовуватись вказані норми, надав Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19.

Частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує суд враховувати такі висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, у пунктах 30-31 вказаної постанови Верховний Суд роз`яснив, що змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Верховний Суд наголосив, що обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

З огляду на вищевикладене, судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Як зазначалося, первинно втрата працездатності у зв`язку із отриманням захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, встановлена позивачеві з 29 вересня 2014 року. Третя група інвалідності встановлена за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 05 листопада 2019 року, тобто після спливу дворічного строку з дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

За таких умов вищевказаною правовою позицією Верховного Суду виключається наявність підстав для отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на час встановлення йому третьої групи інвалідності.

Враховуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправним і скасування спірного рішення відповідача та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оброни України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу - відмовити.
Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.В. Кравчук