Справа № 640/5685/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Київ № 640/5685/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство

«Кортеж» (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.

Верстатобудівників, 1а/18)

до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, просп.

Перемоги, 14)

третя особа Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області (49038, м. Дніпро,

вул. Курчатова, 8)

про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Кортеж» (надалі по тексту - позивач, ТОВ «АТП «Кортеж») з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі по тексту - відповідач), третя особа: Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, в якому просить суд: скасувати постанови Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарських штрафів: від 06 вересня 2018 року №044058; від 27 вересня 2018 року №№ 044331, 044332, 044333; від 11 жовтня 2018 року №044493; від 20 грудня 2018 року №082173; від 27 грудня 2018 року №082288 (надалі по тексту - оскаржувані постанови).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складені з порушенням норм чинного законодавства, а оскаржувані постанови прийняті на підставах, які є необґрунтованими та протиправними, у зв`язку з чим спірні рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача не надав до суду відзив на адміністративний позов.

Представник третьої особи надав до суду пояснення щодо адміністративного позову, в яких зазначив, що твердження позивача не відповідають дійсності. Оскаржувані постанови прийняті у зв`язку з виявленням у ході рейдових перевірок порушень законодавства про транспортні перевезення.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було проведено рейдові перевірки, за результатами яких складено акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від: 11 липня 2018 року №101220; 27 липня 2018 року №№101328, 065897; 02 серпня 2018 року №068018; 03 вересня 2018 року №101856; 24 жовтня 2018 року №068690; 31 жовтня 2018 року №068773.

На підставі зазначених актів відповідачем прийнято оскаржувані постанови, а саме:

06 вересня 2018 року №044058, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (надалі по тексту - Закон України №2344-III), яке полягало у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія та квитково-касового листа, застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн;

27 вересня 2018 року №044331, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 39 Закону України №2344-III, яке полягало у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія та квитково-касового листа, застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн;

27 вересня 2018 року №044332, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 39 Закону України №2344-III, яке полягало у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія, застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн;

27 вересня 2018 року №044333, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 39 Закону України №2344-III, яке полягало у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія, застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн;

11 жовтня 2018 року №044493, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 39 Закону України №2344-III, яке полягало у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія, застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн;

20 грудня 2018 року №082173, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 39 Закону України №2344-III, яке полягало у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія, застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн;

27 грудня 2018 року №082288, відповідно до якої до ТОВ «АТП «Кортеж», за порушення статті 34 Закону України №2344-III, яке полягало у порушенні режиму праці та відпочинку згідно індивідуальної контрольної книжки водія, застосовано штраф у розмірі 340,00 грн.

Незгода позивача із оскаржуваними постановами зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правовідносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюються Законом України №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (надалі по тексту - Порядок №1567).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі по тексту - Положення №103), згідно з пунктом 1 якого, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Згідно з абзацом 1 статті 5 Закону України №2344-III, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів і забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства (статті 34 Закону України №2344-III).

Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону України №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Абзацом 6 статті 18 Закону України №2344-III унормовано, що контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до статті 39 Закону України №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Зазначена стаття регламентує наявність відповідних документів (які мають пред`являтися в разі перевірки) для регулярних пасажирських перевезень, для регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для нерегулярних пасажирських перевезень та ін., вказуючи при цьому, які документи мають бути у наявності у водія, пасажира, автомобільного перевізника та ін.

При цьому, перелік документів, зазначених у статті 39 Закону України №2344-III, не є вичерпним.

Так, за правилами пунктів 6.1, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 (надалі по тексту - Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.

Оскільки транспортний засіб позивача не обладнаний тахографом, то у водія повинна бути індивідуальна контрольна книжка.

Суд зауважує, що наявність у водія індивідуальної контрольної книжки протягом робочої зміни прямо законодавством не передбачена, при цьому презюмується із її призначення фіксувати робочий час та відпочинок водія.

Відповідно до статті 18 Закону України №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці і відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону і законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Абзацем 1 пункту 5 наказу від 07 червня 2010 року №340 зобов`язано Державну службу України з безпеки на транспорті забезпечити здійснення перевірок дотримання режиму праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим цим наказом.

Пунктами 1.2 та 1.3 Положення №340 також зазначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Як вже зазначено вище, пунктами 6.1, 6.3 Положення №340 передбачено обов`язковість обладнання транспортних засобів діючими та повіреними тахографами або, у різа відсутності необхідності встановлення тахографа, - обов`язковість ведення водієм індивідуальної контрольної книжки.

Тобто, враховуючи, що транспортний засіб позивача не обладнаний тахографом, який є контрольним пристроєм, що встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про його рух (п. 1.5 Положення), то відповідно обов`язковою є наявність та ведення водієм індивідуальної контрольної книжки.

Саме шляхом перевірки даних тахографа або індивідуально-контрольної книжки водія Державна служба України з безпеки на транспорті реалізує свою контрольну функцію з питання дотримання режимів праці та відпочинку водіїв.

Також відповідно до пункту 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які затверджені, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 007 року №1184), автомобільний перевізник зобов`язаний, зокрема забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів; вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху; організувати проведення контролю технічного та санітарного стану автобусів чи легкових автомобілів перед початком роботи, крім автомобільного самозайнятого перевізника; видавати водіям та іншим працівникам передбачені законом документи; мати документи для здійснення перевезень згідно із законодавством, тощо.

Щодо порушення статті 34 Закону України №2344-III, якою передбачено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, суд зазначає наступне.

Пунктом 3.1 розділу ІІ Положення №340 прямо визначено, що змінний період керування водія, включаючи надурочні роботи, не повинен перевищувати 9 годин.

Водночас, як вбачається з індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_1 , у жовтні 2018 року всі змінні періоди керування нараховували 10 годин.

Щодо встановленої у ході рейдових перевірок відсутності квитково-касових листків суд зазначає наступне.

У статті 39 Закону України №2344-III чітко зазначено, що для водія автобуса документами, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Тобто, обов`язковість наявності квитково-касового листа чітко визначена Законом України №2344-III.

Суд зауважує, що відсутність затвердженої форми і змісту квитково-касового листа ставить перевізника у невизначене становище і ускладнює належне виконання вимог Закону України №2344-III. Однак, у статті 39 Закону України №2344-III існує імперативна вимога, а якщо зважити на те, що у водіїв перевізника під час перевірок не було ще й інших документів, наявність яких є обов`язковою, то є достатні і переконливі підстави погодитися з твердженням третьої особи про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій.

Статтею 60 Закону України №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що оскаржувані постанови відповідають вимогам закону і при їх прийнятті відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову, підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Кортеж» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук