Справа № 300/2138/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. справа № 300/2138/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого - судді Гундяка В.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

25.08.2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржене рішення прийнято з порушенням чинного законодавства, так як розрахунок податкового зобов`язання здійснювався на підставі рішення Насташинської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області «Про місцеві податки і збори» від 14.05.2018 року. Зазначене рішення, на переконання позивача, не доведено до відома населення в установленому законом порядку, отже є нечинним і на його думку не може бути застосоване при визначенні податкових зобов`язань, а тому податкове повідомлення-рішення від 17.06.2020 за №0-0921 підлягає до скасування.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 22.09.2020 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який долучено до матеріалів справи. Вказав, що Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області був проведений розрахунок та визначено суму податкового забов`язання в порядку Податкового кодексу України по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік фізичній особі ОСОБА_1 , згідно даних реєстру об`єктів нежитлової нерухомості підсистеми «Плата за нерухомість» ІС «Податковий блок» за нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1528,7 кв.м. Представник відповідача зазначив, що в позовній заяві позивачем не заперечується факт отримання податкового повідомлення-рішення, правильність визначення розміру грошового зобов`язання та необхідність виконання сплатити визначене податкове зобов`язання.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 15.10.2020 року. Так, позивач повторно зазначив, що рішення Насташинської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області «Про місцеві податки і збори» від 14.05.2018 не опубліковане до прийняття, не пройшло передбаченої законом процедури громадського обговорення, не доведене до відома населення в установленому законом порядку, а отже є нечинним, не має діяти та не може бути застосоване при проведенні розрахунку податкового зобов`язання.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

За позивачем, як за власником, рахується нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки а саме: корівник загальною площею 1528,7 кв.м. за АДРЕСА_1 .

Вказана обставина відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягає як така, що не заперечується сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цієї обставини.

Судом встановлено, що 17.06.2020 року податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0921, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 19 137,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, з метою захисту свої порушених прав, звернувся із даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи слід керуватись нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тих редакціях, які були чинні на момент виникнення спірних відносин.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі також ПК України).

У відповідності до статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Ставки місцевого податку на майно починаючи з 01.01.2019 встановлено рішенням Насташинської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 14.05.2018 року.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Згідно пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (підпункт «е»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи собачі розплідники, птахофабрики зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. віднесено до групи 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Законодавцем визначено термін сільськогосподарський товаровиробник нормами підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Так, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Наведені положення, на переконання суду, дають підстави здійснити висновок, що застосування пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання трьох обов`язкових умов: наявність будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку; вищезазначені будівлі сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб).

В межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов, визначена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України - будівля сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.

Окрім цього суд не погоджується з твердженнями позивача щодо неправомірності рішення Насташинської сільської ради від 14.05.2018 «Про місцеві податки та збори», адже доказів про скасування рішення суду не надано. Отже, Головним упралінням ДПС в Івано-Франківській області при визначенні суми податкового забов`язання правомірно застосовано ставки податків визначені рішенням місцевої ради.

Водночас, суд звертає увагу, що вищезазначене рішення не є предметом спору в даній справі, як наслідок, суд не може вирішувати питання щодо його законності.

Отже, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини справи, податкове повідомлення-рішення № 0-0921 від 17.06.2020, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 19 137,80 грн., є правомірним та скасуванню не підлягає.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі ст. 266 Податкового кодексу України, керуючись ст.ст. 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, , вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.