Справа № 400/1227/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 р. Справа № 400/1227/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034
про:визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 24.09.2019 р. № Д-6138/1-3538/0/20-19-СГ; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач) з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, оформлене листом від 24.09.2019 року № Д-6138/1-3538/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотанням від 02.07.2019 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

До клопотання мною було додано:

- графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка);

- засвідчені підписом ОСОБА_1 копії 1-5, 12, 13 сторінок паспорта громадянина України;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 , копія пенсійного посвідчення інваліда II групи.

06.08.2019 року його було повідомлено, у формі листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ, про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Відмова мотивована відсутністю згоди на оброку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Позивачем було повторно направлено клопотання від 09.08.2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

В повторному клопотанні позивачем надано згоду на обробку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та додано:

- графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка);

- засвідчені підписом ОСОБА_1 колії 1-5, 12, 13 сторінок паспорта громадянина України;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 копія пенсійного посвідчення інваліда II групи.

- копія листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ.

09.10.2019 року листом Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.09.2019 року № Д-6138/1-3538/0/20-19-СГ повідомило позивачу про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставої для відмови відповідачем зазначено те, що бажана земельна ділянка, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2016 р. № 190 та від 12.11.2018 року № 396 включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах. А отже, у відповідності до ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Позивач 19.02.2020 року в черговий раз відносно тієї ж самої земельної ділянки, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

31.03.2020 року позивачем було отримано наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5457/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким Позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Підставою для відмови відповідач визначив те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач не погоджується із вказаним наказом та вважає, що він був винесений упереджено, а також з грубим порушенням (застосуванням) норм чинного законодавства.

Ухвалою від 23.03.2020 суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою від 24.04.2020 суд ухвалив розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, оформлене листом від 24.09.2019 року № Д-6138/1-3538/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5457/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність чи користування. Однак надання дозволу дає особі правомірні та небезпідставні сподівання та очікування, що після розробки проекту їй може бути надано земельну ділянку, якщо для цього не буде законних перешкод. Отже, з метою уникнення порушення правомірних сподівань та очікувань позивача відповідачем відмовлено у наданні дозволу на бажану ділянку.

У відповіді на відзив позивач свої вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач тричі звертався до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотаннями стосовно надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Так, у матеріалах справи є копії клопотань позивача від 09.08.2019 року, від 02.07.2019 року та від 19.02.2020 року.

Вказані клопотання були отримані та розглянуті відповідачем, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями цих клопотань із відповідними відмітками, а також документами (листи, наказ) Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, які надсилалися позивачу.

До клопотань позивачем додавалися відповідні матеріали, а саме:

- графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка);

- графічний матеріал із зазначенням місця розташування земельної ділянки (передбаченої до виділення у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ) в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (кольорова роздруківка);

- засвідчені підписом ОСОБА_1 колії 1-5, 12, 13 сторінок паспорта громадянина України;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 копія ідентифікаційного коду;

- засвідчена підписом ОСОБА_1 копія пенсійного посвідчення інваліда II групи.

За результатами розгляду вищеозначених клопотань позивача відповідачем були надані відповідні документи:

- на клопотання позивача від 09.08.2019 - лист Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ, згідно з яким позивачу відмовлено у наданні дозволу у зв`язку з відсутністю згоди на оброку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

- на клопотання позивача від 02.07.2019 - лист Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.09.2019 року № Д-6138/1-3538/0/20- 19-СГ, згідно з яким позивачу повернуто надані матеріали у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка, яка зазначена на графічних матеріалах доданих до заяви, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 190 від 20.12.2016 року та № 369 від 12.11.2018 включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися;

- на клопотання позивача від 19.02.2020 - наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5457/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», згідно з яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з тим, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вказаних документів суд звертає увагу, що дії відповідача стосовно розгляду клопотань позивача є непослідовними, не узгодженими не логічними та такими, що не кореспондуються із вимогами чинного законодавства.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане, тобто територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Відповідач є органом державної влади до компетенції якого належить надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на яку претендує позивач.

Клопотання із відповідними матеріалами, яке було надіслано позивачем для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, подано з урахуванням вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

За такого суд робить наступні висновки:

Відповідачем листом від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ протиправно відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання від 09.08.2019 так як органам державної влади забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені ст. 118 Земельного кодексу України.

Також, відповідачем, листом від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ, протиправно відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання від 02.07.2019 року так як накази Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 190 від 20.12.2016 та № 369 від 12.11.2018 не містять інформації не лише стосовно земельної ділянки, яку має намір отримати позивач, а навіть не стосуються земельних ділянок в межах Ковалівської сільської ради Миколаївського району де знаходиться земельна ділянка про яку йдеться у клопотанні позивача.

Крім того, відповідачем наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5457/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» протиправно відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання від 19.02.2020 року, так як підстави для відмови визначені у наказі «місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів…» не підтверджуються будь-якими документами, нормами права або іншими допустимими доказами, а є лише необґрунтованим твердженням.

До того ж, відповідач у своєму відзиві зазначає, що на бажану земельну ділянку іншому громадянину вже був наданий наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Суд критично сприймає таке твердження, адже відповідач не вказав реквізитів такого наказу (номер, дата), не надав його копію, а також не обґрунтував таке твердження будь-якими іншими допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене суд звертає увагу, що в діях відповідача вбачається навмисне затягування розгляду клопотань позивача, адже жодна його відповідь (листи, наказ) не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, не узгоджуються між собою, отже діями відповідача порушені права позивача на безоплатне одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, що передбачено статтею 118 Земельного кодексу України.

За такого суд вбачає в діях відповідача порушення принципу «належного урядування». Так, органи державної влади мають діяти відповідно до принципу «належного урядування» тобто передбачувано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно, своєчасно. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Пункт 59 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.08.2019 року по справі № 9901/436/19).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги Земельного кодексу України стосовно забезпечення права позивача на безоплатну приватизацію земельної ділянки шляхом надання листа від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ, листа від 22.07.2019 року № Д-6138/0-3056/0/20-19-СГ, наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5457/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» у порядку не передбаченому чинним законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір по справі не сплачувався.

Одночасно з цим, позивач у своїх вимогах просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн.

На підтвердження понесених витрат до заяви було надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 06.03.2020 року та опис затрат на прфесійну правову (правничу) допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, судовий збір за подання якої складає 840,80 грн. При цьому, позивач бьув звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, а також враховуючи ціну позову, яка значно менша ніж розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також виконані по суті послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 8400,00 грн. є надмірною.

Крім того, до матеріалів справи не надано жодного доказу сплати позивачем 8400,00 грн. за надання йому правничої допомоги.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадасту у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ) - задовольни.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, оформлене листом від 24.09.2019 року № Д-6138/1-3538/0/20-19-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року № 5457/0/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

4. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя О.В. Малих