Справа № 826/18466/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 826/18466/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №4233-13 від 26.06.2016, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №4233-13 від 26.06.2016 року.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що справляння транспортного податку за 2016 рік на підставі положень статті 267 Податкового кодексу України не є правомірним та суперечить основним засадам податкового законодавства, зокрема, принципу стабільності, який зумовлює неможливість внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, а тому нарахування оскаржуваним рішенням суми грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб вважає незаконним; крім того, стверджувала про недоведення відповідачем, що середньоринкова вартість належного їх автомобіля становить більше 750 розмірів мінімальної заробітної плати та можливість віднесення його до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Літвінової А.В. від 29.11.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі.

В судовому засіданні від 27.03.2017 року представником відповідача подано заперечення на адміністративний позов.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 року відмовлено в задоволені позову.

06.06.2017 року представником ОСОБА_1 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) подано апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що в силу дії норм Податкового кодексу України з 01 січня 2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому автомобіль позивача є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, у зв`язку з чим нарахування оскаржуваним рішенням суми грошового зобов`язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб є правомірним.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2018 року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховним Судом зазначено, що судом не витребувано ані у відповідача, ані у Мінекономрозвитку інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, й, як наслідок, не надано належної оцінки обрахунку середньоринкової вартості автомобіля позивача, яка впливає на віднесення такого автомобіля до об`єкта оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи № 826/18466/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2018 року прийнято адміністративну справу №826/18466/16 до провадження суддею Маруліною Л.О. одноособово. Призначено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Через канцелярію суду 29.08.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому повідомлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з урахуванням інформації, викладеної у листі Мінекономрозвитку України №3252-08/20315-03 від 06.07.2016 року «Щодо надання інформації» повідомлено, що автомобіль, ідентичний автомобілю позивача -TOYOTA SEQUIA 2012 підлягає оподаткуванню у 2016 році за ставкою транспортного податку у розмірі 25 000 грн.

Через канцелярію суду 23.07.2020 року відповідачем подані додаткові пояснення, в якості додатків до яких долучено копії листів Мінекономрозвитку від 22.02.2016 року №3252-08/4797-03 щодо визначення об`єкту оподаткування транспортним податком на 2016 рік та від 06.07.2016 року №3252-08/20315-03 щодо визначення об`єкту оподаткування транспортним податком на 2016 рік (уточнюючий).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач є власником транспортного засобу марки TOYOTA, модель SEQUOIA, тип легковий седан-В, об`єм двигуна 5663 куб. см., 2012 року випуску.

26.06.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №4233-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи рішення податкового органу протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 267 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

Згідно з положеннями названої статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування (підпункт 267.1.1).

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (підпункт 267.2.1).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4).

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6. статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податковим кодексом України 01 січня 2015 року, запроваджено транспортний податок та власники транспортних засобів віком до 5 років та об`ємом більше 3 000 куб. см є платниками транспортного податку.

У відповідності до статті 10 Податкового кодексу України транспортний податок належить до місцевих податків.

Рішенням Київської міської ради №58/923 від 28.01.2015 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629» внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року та встановлений в м. Києві новий податок на майно - транспортний податок та затверджено положення про транспортний податок та рішенням Київської міської ради №103/103 від 11.02.2016 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року.

Разом з тим, Законом України від 24.12.2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни до статті 267 Кодексу «Транспортний податок», які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Зокрема, положення підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України викладено в редакції, відповідно до якої об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З метою приведення вказаного рішення у відповідність із вимогами підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України Київська міська рада прийняла рішення від 11.02.2016 року №103/103, яким внесла до додатка 2 до рішення Київської міської ради №242/5629 від 23.06.2011 року «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві».

Відповідно до пункту 2 Положення про транспортний податок, затвердженого рішенням Київської міської ради від 29.01.2015 року у редакції, що діє з 29.03.2016 року, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Представник позивача стверджує, що застосування положень нової редакції статті 267 Податкового кодексу України не може мати місце у 2016, оскільки такі зміни не можуть вноситись пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Суд критично оцінює доводи представника позивача та погоджується з доводами представника відповідача, адже Законом України від 24.12.2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року, змінено лише визначення об`єкта оподаткування транспортним податком, а не має місце запровадження транспортного податку як такого.

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 року №909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статті 10 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що в даному випадку не встановлюється новий податок та не змінюється його ставка, а лише змінюються вимоги до об`єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до Податкового кодексу України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку встановленого Податкового кодексу України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Справляння транспортного податку, який є обов`язковим видом місцевого податку на майно, у 2016 році мав відбуватись відповідно до вимог Податкового кодексу України, незалежно від прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку.

Отже, з вищевикладеного висновується, що у 2016 році при визначенні суми податкового зобов`язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» підлягають врахуванню внесені до Податкового кодексу України зміни, що набрали чинності з 01 січня 2016 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки TOYOTA, модель SEQUOIA, тип легковий седан-В, об`єм двигуна 5663 куб. см., 2012 року випуску.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування транспортним податком, на час виникнення спірних правовідносин, були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №459, це Міністерство є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

На офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розміщена інформація про середньоринкову вартість легкових автомобілів.

Таким чином, оскільки Податковим кодексом України не передбачено перелік документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля та не визначено органи, які мають право видавати такі документи, визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком покладено виключно на Мінекономрозвитку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №606 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі також - Методика).

Зокрема, в пункті 13 Методики визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У пункті 2 Методики вказано, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 4 Методики передбачено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року №403 затверджено Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі також - Порядок).

Цей Порядок встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

У пункту 2 Порядку вказано, що середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100),

Де

Цн- ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

У разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Мінекономрозвитку України за вих.№3252-08/20315-03 від 06.07.2016 року, на виконання доручень Кабінету Міністрів України від 11.06.2016 року №20947/1/1-16 від 13.06.2016 року №13464/6/1-16 Мінекономрозвитку України надало Державній фіскальній службі України уточнену інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року, підготовлену згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66.

На підставі інформації, розрахованої на основі даних ДП «Держзовнішінформ» за інформацією з інших джерел, автомобіль марки TOYOTA моделі SEQUOIA типу легковий седан-В, об`єм двигуна 2000, входить в перелік транспортних засобів середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року.

Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль, що належить позивачу зареєстровано у 28.05.2013 році, тобто станом на 01 січня 2016 року строк експлуатації складає 2,5 роки.

Згідно з додатком 1 до Порядку коефіцієнт з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках понад 2 до 3 інших країн складає 50.

В пункті 12 Порядку зазначено, що коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

У примітці додатка 2 до Порядку передбачено, що для транспортних засобів різниця між фактичним та нормативним середньорічним пробігом яких становить до 2 тис. км., коефіцієнт не визначається.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1 378 грн. 00 коп.

Таким чином, у 2016 році об`єктом оподаткування транспортним податок були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. 00 коп.

Визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком покладено виключно на Мінекономрозвитку. Оскільки в листі Мінекономрозвитку України за вих.№3252-08/20315-03 від 06.07.2016 року наявна інформація щодо того, що аналогічний належному позивачу транспортний засіб входить в перелік транспортних засобів середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин справи та чинних положень статті 267 Податкового кодексу України, позивач, як власник транспортного засобу з роком випуску до 5 років та середньоринковою вартістю понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року, зобов`язаний сплатити до бюджету транспортний податок в розмірі 25000 грн, оскільки транспортний засіб, який знаходиться у його власності відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, є об`єктом оподаткування.

При цьому, не беруться до уваги посилання представника позивача на здійснений самостійний розрахунок, оскільки як встановлено Верховним Судом, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку саме податковим органом, а не платником податків інформація про автомобіль позивача, яка розрахована у відповідності до вищенаведеної Методики.

Крім того, доводи представника позивача, що відповідачем не враховано фактичний пробіг та інші складові автомобіля є безпідставними, оскільки відповідно до підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Разом з тим, позивач не скористався таким правом та не звертався до податкового органу з письмовою заявою про проведення звірки даних щодо нарахованої суми податку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення №4233-13 від 26 червня 2016 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000 грн. є правомірним, оскільки прийняте у межах чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, з огляду на що, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 6, 9, 12, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Турівська, 3).

Повне рішення складено 27.10.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна