Справа № 300/1677/20
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. справа №300/1677/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9593-52 від 15.05.2020, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9593-52 від 15.05.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства податковим органом протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9593-52 від 15.05.2020, оскільки у позивача як особи, з інвалідністю 3 групи та яка отримує пенсію по інвалідності, існують пільги щодо сплати єдиного внеску, а відтак не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок. Крім того, зазначає, що будь-яких договорів з відповідачем про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав. Таким чином оскаржена вимога підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказав, що позивачем самостійно подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік як фізичною особою-підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та визначено зобов`язання по сплаті єдиного соціального внеску. При цьому, зазначив, що самостійно визначені зобов`язання платником податків підлягають обов`язковій сплаті до бюджету за підсумками звітного (податкового періоду). Проте, самостійно визначене грошове зобов`язання позивачем не сплачено, у зв`язку із чим виникла недоїмка (борг). Просив у задоволенні позову відмовити.

15.09.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого заперечення наведені відповідачем вважає безпідставними. Просив позов задовольнити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.11.2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в податковому органі на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №151843 від 21.10.2019 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи та у зв`язку із цим отримує пенсію по інвалідності.

06.02.2020 року позивачем подано до податкового органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік в розмірі 11 016,72 грн.

15.05.2020 року Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9593-52 від 15.05.2020 на суму 8 431,72 грн.

У травні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування помилково поданого звіту.

Листом відповідача від 02.06.2020 року №930/10/09-19-52-33-24 позивача повідомлено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник, а тому суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску підлягають сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2464-VI, виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску, а також порядок нарахування, обчислення та його сплати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи та отримує пенсію по інвалідності.

Таким чином, позивач є особою, яка відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI звільняється від сплати за себе єдиного внеску. Вказане не заперечується представником відповідача.

Також слід зазначити, що позивач, який є особою з інвалідністю, може бути платником лише у випадку його добровільної участі в системі загальнообов`язкового страхування, доказів чого відповідач не надав.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №2464-VI, особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.4 ст.10 Закону №2464-VI договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розділ V якої регламентує порядок добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.

Отже, добровільна сплата єдиного внеску здійснюється за умови укладення особою договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Враховуючи зазначене, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску має бути врахований контролюючим органом виключно при наявності заяви про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та укладення відповідного договору.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач заяви про добровільну сплату єдиного внеску до органу доходів і зборів не подавав, договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з ним не укладався.

Таким чином, оскільки позивач у добровільному порядку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не перебуває, обов`язок сплачувати єдиний внесок за 2019 рік у позивача відсутній.

При цьому, помилкове подання особою "Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року по справі №806/1503/16 та 11.02.2020 року по справі №240/4809/19.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9593-52 від 15.05.2020 на суму 8 431,72 грн. винесено Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області протиправно, у зв`язку з чим така вимога підлягає скасуванню.

Щодо поданого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском 10-денного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що оскаржена вимога отримана позивачем 11.06.2020 року, а з даним адміністративним позовом він звернувся до суду 13.07.2020 року.

Так, позивач у поданій позовній заяві просив поновити строк звернення до суду, оскільки відповідно до постанови КМУ №211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та введеними карантинними заходами не мав можливості оскаржити вимогу про сплату боргу (недоїмки) в передбачені строки.

Згідно пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, чинної на момент звернення позивача до суду, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене суд вважає вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню, а тому заявлене відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду до задоволення не підлягає.

Окрім цього суд звертає увагу, що питання пропуску строку звернення вже було вирішено судом під час відкриття провадження у справі та поновлено позивачу вказаний строк.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так факт сплати позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 підтверджується квитанцією ПАТ АТ "Укргазбанк" за №50279956 від 10.07.2020 року.

Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 даної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах адміністративної справи наявні подані позивачем акт виконаних робіт (наданих послуг) від 10.07.2020 року всього на суму 4 000 грн. та квитанція серії КБ №332832 від 10.07.2020 року про оплату послуг за надання правової допомоги в розмірі 4 000 грн.

Таким чином враховуючи складність даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, ціну позову суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути частково в розмірі 2 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-9593-52 від 15.05.2020 на суму 8 431,72 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. сплаченого судового збору та 2 000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, , вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.