Справа № 240/12507/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/12507/20

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представник позивача - Лисий М.І.,

представники відповідача - Куліш О.Г., Супрун Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (командир військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (командир військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування пунктів наказів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.08.2020року позовну заяву прийнято до розгляду, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.08.2020року відмовлено в задоволенні клопотання представника Позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних наказів та заборони Відповідачу вчиняти дії, спрямовані на пониження Позивача в посаді.

Підготовчі судові засідання у справі, призначені на 07.09.2020року та на 01.10.2020року, не відбулися по причині неявки представників сторін та заявленого відповідного клопотання.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.10.2020року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Позивач проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.07.2020року №508 Позивач був притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Відповідно до п.2 оскаржуваного наказу Відповідача від 13.07.2020року до Позивача застосовано ще одне дисциплінарне стягнення у вигляді пониження на посаді, а згідно пункту 160 параграфу 3 наказу Відповідача від 21.07.2020року №215 Позивача звільнено з посади командира військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду старшого офіцера організаційно-планового відділу логістики військової частини НОМЕР_1 .

Представник Позивача вважає, що накладання дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді проведено із грубими порушеннями вимог чинного законодавства. Вважає, що Відповідач не наділений повноваженнями на застосування до Позивача вказаного спірного дисциплінарного стягнення, так як не наділений правом на призначення військового звання підполковника, також не були враховані особливості пониження на посаді військовослужбовця, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Крім того, на думку представника Позивача, Позивача не було в установленому порядку ознайомлено із матеріали службового розслідування, а тому оскаржувані накази щодо звільнення Позивача із посади прийнято без врахування усіх обставин та з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Представники Відповідача, Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (командир військової частини НОМЕР_1 ), в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував висновок службового розслідування, що проводився за результатами фінансового аудиту діяльності військової частини НОМЕР_2 . Виявлені порушення, на думку представників Відповідача, правомірно стали підставою для застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді.

Представники Відповідача вважають, що Позивачем не враховано, що оскаржуваний наказ Відповідача від 13.07.2020року, яким до Позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді пониження на посаді та наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.07.2020року №508 про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність приймалися за результатами різних службових розслідувань.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представників Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку проходження військової служби та застосування до військовослужбовців дисциплінарних стягнень регулюються правовими нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року N2232-XII (надалі - Закон N2232-XII) та Дисциплінарним статутом Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV, що були чинні на день виникнення таких відносин.

Як зазначено в ч.1 ст.2 Закону N 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4 ст.2 Закону N 2232-XII).

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу і з 24.02.2016року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.18).

Відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.07.2020року №508 Позивач на підставі акту службового розслідування №22668 від 06.07.2020року був притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність. (а.с.28-30).

Правомірність призначення і проведення такого службового розслідування та правомірність вказаного наказу Позивачем в межах даної адміністративної справи не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.9 КАС України не є предметом судового розгляду по даній справі.

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що відповідно до п.2 оскаржуваного наказу Відповідача №358 від 13.07.2020року до Позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді пониження на посаді, а згідно пункту 160 параграфу 3 оскаржуваного наказу Відповідача від 21.07.2020року №215 Позивача звільнено з посади командира військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду старшого офіцера організаційно-планового відділу логістики військової частини НОМЕР_1 .

Як встановлено судом, оскаржуване дисциплінарне стягнення у вигляді пониження на посаді було застосовано за результатами службового розслідування, призначеного наказом Відповідача №269 від 01.06.2020року за результатами фінансового аудиту діяльності військової частини НОМЕР_2 .

Правомірність призначення і проведення такого службового розслідування Позивачем в межах даної адміністративної справи не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.9 КАС України також не є предметом судового розгляду по даній справі.

Разом з тим суд зазначає, що Позивач відмовився ознайомлюватися із актом такого службового розслідування від 10.07.2020року. Ці обставини підтверджуються дослідженим судом актом про таку відмову, який складено 15.07.2020року уповноваженими особами Відповідача (а.с.81).

В зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо позбавлення можливості та права Позивача на ознайомлення з даним актом службового розслідування.

За результатами вказаного службового розслідування був зроблений висновок, що виявлені фінансові порушення на загальну суму більш ніж на 28 мільйонів гривень та інші порушення є підставою для пониження Позивача на посаді.

Наявність таких порушень та вина Позивача в їх допущенні Позивачем також в межах даної адміністративної справи не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.9 КАС України не є предметом судового розгляду по даній справі.

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно щодо наявності повноважень у Відповідача для застосування до Позивача оскаржуваного дисциплінарного стягнення та дотримання порядку його застосування із врахуванням раніш застосованого до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Безспірно, згідно з вимогами ст.83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних стягнень, що накладаються на військовослужбовців, перелічені в ст.48 Дисциплінарного статуту, відповідно до якого відноситься також такий вид стягнення як пониження в посаді (пункт "д" цієї ст.48).

Приписами ст.56 Дисциплінарного статуту прямо передбачено, що командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а" - "ж" (до підполковника включно) статті 48 цього Статуту.

Таким чином, Відповідач, як командувач військ оперативного командування "Північ", наділений повноваженнями щодо застосування дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді до військовослужбовця у званні підполковника.

В зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо відсутності у Відповідача повноважень на застосування до Позивача як військовослужбовця у званні підполковник дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді.

Більш того, суд звертає увагу, що наведена представником Позивача в обґрунтування своїх доводів стаття 100 Дисциплінарного статуту регулює правовідносини щодо порядку виконання дисциплінарних стягнень, а не щодо порядку накладення таких дисциплінарних стягнень, про що прямо зазначено в Дисциплінарному статуті.

Суд також вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо недотримання Відповідачем порядку застосування оскаржуваного дисциплінарного стягнення із врахуванням раніш застосованого до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Представник Позивача не розмежував та безпідставно ототожнив такі правові інститути як "порядок накладення таких дисциплінарних стягнень" та "порядок виконання дисциплінарних стягнень", не врахував, що це різні стадії процесу притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності, які регулюються різними правовими нормами.

Наведена представником Позивача в обґрунтування своїх доводів стаття 100 Дисциплінарного статуту регулює правовідносини щодо порядку виконання дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, а не щодо порядку накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді, про що прямо зазначено в Дисциплінарному статуті.

Суд також вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо недотримання Відповідачем вимог ст.257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, зумовлених перебуванням Позивача з 17.07.2020року на лікуванні.

Безспірно, приписами ст.257 вказаного Статуту внутрішньої служби передбачено, що висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Суд знову звертає увагу представника Позивача на безпідставне ототожнення понять "пониження в посаді" як виду дисциплінарного стягнення, "звільнення з посади" як виконання цього дисциплінарного стягнення та "звільнення від виконання обов`язків",

Правові норми ст.237 розміщені в розділі 6 "Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців" Статуту внутрішньої служби і регулюють правовідносини виключно щодо звільнення військовослужбовців від виконання обов`язків, зумовлених їх станом здоров`я. Вказані правові норми не регулюють порядок застосування дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді чи його виконання.

При цьому суд враховує, що в силу приписів ст.87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

На час прийняття оскаржуваного наказу Відповідача №358 від 13.07.2020року Позивач не перебував на лікуванні.

Зазначене свідчить, що оскаржуваний наказ Відповідача №358 від 13.07.2020року в частині застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді пониження в посаді прийнятий в межах повноважень, на підставі вимог чинного законодавства та у спосіб визначений законом, а тому є правомірним і скасуванню не підлягає.

Оскаржуваний наказ Відповідача від 21.07.2020року №215 в частині звільнення Позивача з посади командира військової частини НОМЕР_2 та призначення на посаду старшого офіцера організаційно-планового відділу логістики військової частини НОМЕР_1 приймався виключно на виконання дисциплінарного стягнення. Приступити до виконання обов`язків старшого офіцера організаційно-планового відділу логістики військової частини НОМЕР_1 Позивач може безспірно із врахуванням вимог розділу 6. "Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців" Статуту внутрішньої служби.

Більш того, як зазначено в п.109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153 (надалі - Положення N 1153), вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

За змістом ч.13 ст.6 Закону N2232-XII військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Приписами абзацу сьомого підпункту 3 пункту 82, абзацу другого пункту 94 Положення N1153 прямо передбачено, що призначення (переміщення) військовослужбовців на нижчі посади здійснюється, у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Приписами абзацу сьомого пункту 110 N1153 також передбачено, що переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Таким чином, Відповідач, як командувач військ оперативного командування "Північ", наділений повноваженнями щодо переміщення особи офіцерського складу між військовими частинами окремого оперативного командування.

В зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо протиправності пункту 160 параграфу 3 наказу Відповідача від 21.07.2020року №215, яким Позивача звільнено з посади командира військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду старшого офіцера організаційно-планового відділу логістики військової частини НОМЕР_1 .

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними задоволенню не підлягають.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; п. 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

В зв`язку з цим суд зазначає про відсутність в потребі надавати оцінку іншим аргументам представників сторін, наведеним в позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив та в поясненнях в судовому засіданні, так як судом належним чином надана оцінка основним доводам представників сторін, що є достатнім для ухвалення судового рішення в даній справі.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат в даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (командир військової частини НОМЕР_1 ) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 29 жовтня 2020 року