Справа № 260/3210/20
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2020 року м. Ужгород№ 260/3210/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Завадняк А.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - представник адвокат Олійник Р.Б.

відповідача: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - представник не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовм ОСОБА_1 до Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) , яким просить:1. Визнати протиправною та скасувати постанову Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому проваджені № 52093140.2. Визнати протиправною та скасувати постанову Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278761.3.Стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позиції сторін.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Однак, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувана присуджених сум за виконавчим листом №712/11701/12, виданого апеляційним судом Закарпатської області 22.08.2016 року.

Отже, оскільки фактично за виконавчим листом не стягнуто кошти, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного у постанові від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому проваджені № 52093140, а постанова про стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття провадження щодо стягнення виконавчого збору підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з мотивів наведених вище.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду даної справи, що підтверджується електронним звітом про направлення судової кореспонденції на офіційну електронну адресу відповідача (а.с.45).

Проте відповідач відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог, що трактується судом як визнання позову відповідачем.

Обставини встановлені судом.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів даної справи, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року по справі № 712/11701/12, було змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року, за позовом ПАТ «ОТП БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ 800/014/2005 від 04 серпня 2005 року та було постановлено стягнути солідарно на користь ПАТ «ОТП БАНК» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 59 200,59 грн. (а.с.21-26).

22 серпня 2016 року, Апеляційним судом Закарпатської області на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 712/11701/12 .

Вишевказаний виконавчий лист було надіслано для виконання до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, правонаступником якого є Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в результаті чого було відкрите виконавче провадження № 52093140.

Головним державним виконавцем Губаль О.З., було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року (ВП № 52093140) з ОСОБА_1 в розмірі 59 220,05 гривень.(а.с.28).

27 квітня 2018 року на підставі заяви ПАТ «ОТП БАНК» про повернення виконавчого документу № 12-4-5/50 від 22.02.2018 року, відповідачем, у відповідності з п.1 4.1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому проваджені № 52093140 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2018 року , згідно якої виконавчий лист № 712/11701/12 від 22.08.2016 р. повернуто ПАТ «ОТП БАНК».(а.с.27).

На підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року у ВП № 52093140, відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56278761 від 27.04.2018 року про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору в сумі 59 220,05 грн.(30-31).

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на дату прийняття оскаржуваних постанов) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів 4 осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 2 та 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Відтак, за відсутності фактичного стягнення з позивача будь- яких сум за виконавчим документом, у державного виконавця були відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року (ВП № 52093140), а тому така постанова не відповідає вимогам ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Така позиція суду відповідає правій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 804/8289/16 (постанова від 19.09.2018 р., реєстраційний номер в ЄДР - 76579658), який зазначив наступне :

: «виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми.

...для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох умов, а саме здійснення .. державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості».

Такого ж змісту правовий висновок зроблено Верховним Судом також у справах №8/39 (постанова від 29.03.2018 р., реєстраційний номер в ЄДР - 73081619) та № 908/2356/16 (постанова від 14.05.2018 р., реєстраційний номер в ЄДР - 74002105), а саме відзначено: «оскільки виконавчий збір стягується у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, доказів повернення/передання стягувачу у виконавчому провадженні певної суми або майна матеріали справи не містять, виконавчий збір, у розмірі 10% від суми заборгованості, визначений Відділом ДВС неправомірно».

А відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначене дає підстави для висновку, що відповідач приймаючи спірну постанову не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

З огляду на наведене, доводи позивача про протиправність оскаржуваних постанов від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому проваджені № 52093140 та від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278761 підтверджені належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для скасування таких .

З врахуванням вищевикладеного оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з стягнення виконавчого збору з позивача підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних постанов, не подав відзив,що судом трактується як визнання позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду згідно квитанції № від 01.10.2020 року було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн. Відтак, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 26, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати постанови Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області:

- від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому проваджені № 52093140.

- від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278761.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ( м. Ужгород, вул. Заньковецької,10) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1681 ( тисяча шістсот вісімдесят одна ) гривня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду через Закарпатський окружний амінсуд.

СуддяЗ.Б.Плеханова