Справа № 160/7271/20
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

30 жовтня 2020 року Справа № 160/7271/20
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988році, 3 категорії.
Статус позивача підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 06.06.2019 р., яке є безтерміновим і діє на всій території України.
Досягнувши 55-річного віку, з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, позивач зазначає, що 10 липня 2019 р. звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, на підставі ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
До заяви про призначення пенсії від 10.07.2019 р., позивачем були надані: паспорт серії НОМЕР_2 від 15.10.1996 р., довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру від 19.03.1998 р., посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 р. 3 категорії серії НОМЕР_1 від 06.06.2020 р., довідка про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 р. № 51/4370, довідка від 18.04.2019 р. № 11, військовий квіток ВЧ № 082795 від 30.10.1986 р., трудова книжка НОМЕР_3 , диплом про навчання НОМЕР_4 , архівна довідка від 23.04.2019 р. № 125/02, довідка від 17.06.09 р. № 136, довідка від 22.04.2019 р. № 49, довідка про заробітну плату від 16.05.2019 р. № 67, заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 19.06.2019 р.
Позивач зазначає, що відповідач, листом від 09.10.2019 р. № 6365/03-05/12 «Про відмову в призначенні пенсії», повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з огляду на те, що станом на 09.10.2019 р., відповідачем не отримано від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області акт перевірки довідки про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 р. № 51/4370, яка видана Центральним архівом Міністерства оборони України.
Підставою для відмови у призначенні пенсії, відповідно до листа № 6365/03-05/12 від 09.10.2019 р. «Про відмову в призначені пенсії» є те, що відповідачем, станом на 09.10.2019 р. не отримано акт перевірки довідки про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 р. № 51/4370. Відповідач зазначив, що після отримання акту перевірку відділ повернеться до розгляду питання про призначення пенсії.
Після отримання зазначеного листа, позивач звернувся до Дніпропетровської обласної організації «Союз Чорнобиль України» з проханням надати допомогу в отриманні інформації про його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Державним агентством України з управління зоною відчуження листом від 18.03.2020 р. № 1-968/4-20, була надана відповідь на запит Дніпропетровської обласної організації «Союз Чорнобиль України», про те, що позивач виконував роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження.
23 червня 2020 р. позивач звернувся на особистий прийом до відповідача, йому стало відомо, що акт перевірки довідки на адресу відповідача не надходив, а тому питання призначення пенсії буде вирішуватись після отримання акту. Зі свого боку, позивач повідомив про лист Державного агентства України з управління зоною відчуження. Відповідач, мотивуючи тим, що довідка про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 № 51/4370 надіслана на перевірку, зазначив, що лист від 18.03.2020 р. № 1-968/4-20 не може вплинути на розгляд питання про призначення пенсії.
Відповідно до наданих документів, загальний стаж роботи позивача становить 34 роки 11 місяців 21 день (зараховано строкову військову службу, період навчання, дані трудової книжки і дані індивідуальних відомостей про застраховану особу).
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які працювали з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 р. від 10-14 календарних днів; у 1988 р. не менше 30 календарних днів, на даючих пунктах санітарної обробки населення і дезакивації техніки або їх будівництві не менше 14 календарних днів 1986 р.
Відповідно до ст 57 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи», обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Позивачем було додано до заяви про призначення пенсії довідку про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки, яка видана Центральним архівом Міністерства оборони України за вихідним номером 51/4370 від 15.07.1994 р.
Відповідач ознайомившись з наданими документами прийняв рішення про необхідність проведення перевірки зазначеної довідки і направив відповідний запит до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
Станом на 09.10.2019 р. відповідачем не був отриманий акт перевірки, тому у призначенні пенсії позивачу було відмовлено.
22.07.2020 р. було направлено запит №2133/08-16 до відділу з питань перерахунків пенсій №1, щодо надання інформації з приводу того, чи надходив акт перевірки довідки про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 р. №51/4370, що видана Центральним архівом Міністерства оборони України.
22.07.2020 р. відділом з питань перерахунків пенсій №1 надано відповідь, в якій повідомляється, що станом на 22.07.2020р. відповідний акт перевірки довідки про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 р. №51/4370, що видана Центральним архівом Міністерства оборони України на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходив.
Оскільки, станом на 22.07.2020 р. відповідачем не отриманий акт перевірки, тому підстави для призначення пенсії за віком позивачу, відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на даний час відсутні.
Після отримання акту перервірки відповідач повернеться до розгляду питання щодо призначення позивачу пенсії.
При цьому, у поданому відзиві представник відповідача зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, оскільки відповідачем від 09.10.2019 р. надано лист №6365/03-05/12 позивачу про відмову у призначенні пенсії, і лише 02.07.2020 р. позивач звернувся до суду з даним позовом.
З урахуванням наведеного, представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Суд зазначає, що в період з 22.07.2020 р. по 26.07.2020 р. суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна вимушено перебувала вдома на самоізоляції, у зв`язку з хворобою секретаря судового засідання Рубана Антона Вікторовича, що підтверджується листом непрацездатності останнього, а саме: від 20.07.2020 р. Серії АДЮ №130625; від 22.07.2020 р. №130625 Серії АДЮ №130627, копії яких містяться в матеріалах справи, та на підставі установленого карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України COVID-19» від 11 березня 2020 р.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 20.08.2020 р. №155, складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна перебувала у щорічній відпустці: з 27.07.2020 р. по 31.07.2020 р. включно; з 03.08.2020 р. по 07.08.2020 р. включно; з 10.08.2020 р. по 14.08.2020 р. включно; з 17.08.2020 р. по 21.08.2020 р. включно; з 25.08.2020 р. по 28.08.2020 р. включно.
В матеріалах справи також міститься довідка від 31.08.2020 р. №164, складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна в період з 31 серпня по 15 вересня 2020 р. перебувала у щорічній відпустці.
При цьому, відповідно до тексту довідки від 23.10.2020 р. №199, складеної начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна перебувала з 16.09.2020 р. по 14.10.2020 р. на лікарняному; з 15.10.2020 р. по 16.10.2020 р.; з 19.10.2020 р. по 23.10.2020 р.; з 26.10.2020 р. по 29.10.2020 р. - у щорічній відпустці.
Отже, рішення у даній адміністративній справі, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., зі змінами, якою визначено, що на усій території України з 12 березня по 31 серпня 2020 року було встановлено карантин, та враховуючи п.3 Розділу VI «Прикінцеві положення», яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), приймається 30.10.2020 р.
Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 06.06.2019 р., копія якого міститься в матеріалах справи.
Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 (категорія 3) було видане позивачу 18.01.1996 р., що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 .
Відповідно до архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони України від 15.07.1994 р. № 51/4370 позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині НОМЕР_6 с. Оране, прибув: наказ № 89 від 28.03.1988 р., вибув: наказ № 288 від 11.07.1988 р. В наказах командира по виїздам на ЧАЕС військової частини НОМЕР_6 значиться: виконував роботи в зоні підвищеної радіаційної небезпеки, відпрацював в ЗПР -93 дні, з них: з 28.03.1988 р. по 30.04.1988 р. - «вр.расчет», травень 26 днів, червень 26 днів, липень - 11 днів, що також підтверджується довідкою начальника штаба військової частини НОМЕР_6 б/д та № про період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
В матеріалах справи мітиться копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , якою визначено трудовий шлях останнього.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 10.07.2019 р. щодо призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
09.10.2019 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України було направлено на адресу ОСОБА_1 лист від 09.10.2019 р. №6365/03-05/12 «Про відмову в призначенні пенсії», в тексті якого зазначено наступне.
До заяви ОСОБА_1 надав довідку про роботу у зоні підвищеннолї радіаційної небезпеки, яка видана Центральним архівом Міністерства оборони України за вихідним номером №51/4370 від 15.07.1994 р.
Відділ досконало вивчивши документи прийняв рішення про необхідність проведення перевірки зазначеної довідки і направив відповідний запис до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Станом на 09.10.2019 р. відділом не отриманий акт перевірки, тому підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на даний час відстуні.
Після отримання акту перевірки відділ повернеться до розгляду питання призначення пенсії ОСОБА_1 .
В матеріалах справи міститься лист Державного агенства України з управління зоною відчуження від 18.03.2020 р. №1-968/4-20 , в тексті якого зазначено наступне.
Державне агентство України з управління зоною відчуження розглянуло лист Дніпропетровської обласної організації «Союз Чорнобиль України» щодо підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 на підставі архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони України від 15.07.1994 р. № 51/4370 і в межах компетенції повідомляє.
Отже, з огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 виконував роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, регулюється нормами Конституції України, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63цієї Конституції.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.2004 р. № 1058-15 цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.2004 р. № 1058-15, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.5 наведеного вище закону визначається сфера дії Закону та зазначається, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
При цьому, виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до ст.7 вказаного закону визначаються принципи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема, такі, як: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; права на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); солідарності та субсидування в солідарній системі; фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; спрямування частини страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування для здійснення оплати договорів страхування довічної пенсії і одноразової виплати залежно від розмірів накопичень застрахованої особи з урахуванням інвестиційного доходу; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; цільового та ефективного використання коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; відповідальності суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до ст.44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» собами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок, військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.
За нормами ст.ст. 7, 8, 9 вказаного Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про Збройні Сили України, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
П.п. 3 п.1 ст.3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями, що також кореспондується з нормами ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, призначається пенсія із зменшенням віку на 10 років, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів призначається пенсія із зменшенням віку на 8 років.
Стаття 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи», передбачає право на пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи», пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.
Відповідно до ч.1 ст.55 ЗУ «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до ч. 3 ст.59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи», особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477 IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, так і у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Підставою для відмови у призначенні пенсії, відповідно до листа №6365/03-05-12 від 09.10.2019 р. «Про відмову в призначенні пенсії» є те, що відповідачем, станом на 09.10.2019 р. не отримано акт перевірки довідки про роботу у зоні підвищеної радіаційної небезпеки від 15.07.1994 р. №51/4370.
При цьому, суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах, що підтверджується записами як трудової книжки НОМЕР_7 , так і військового квитка ВЧ № НОМЕР_8 від 30.10.1986 р. та довідкою від 18.04.2019 р. №11.
Записами у розділі 17 «Особливі відмітки» військового квитка ВЧ № НОМЕР_8 від 30.10.1986 р. підтверджується, що позивач, далі мовою оригіналу: « з 28.03.1988 р. по 11.07.1988 р. приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримв дозу опромінення 1,111р. Зарахувати у трудовий стаж час роботи у 30-ти км.зоні ЧАЕС у півторакратному розмірі на підставі постанови ЦК КПРС від 29.12.1987 р. ІР №1497-378».
Суд також зазначає, що в матеріалах справи міститься архівна довідка Центрального архіву Міністерства оборони України від 15.07.1994 р. №51/4370, в тексті якої зазначено, що ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині НОМЕР_6 с.Оране, прибув: наказ №89 від 28.03.1988 р., вибув: наказ №288 від 11.07.1988 р. В наказах камандира по виїздам на ЧАЕС військової частини НОМЕР_6 значиться: виконував роботи в зоні підвищеної радіаційної небезпеки, відпрацював в ЗПР-93 дні, з них: з 28.03. по 30.04. «вр.расчет», травень 26 днів, червень 26 днів, липень 11 днів, що також підтверджується довідкою начальника штаба військової частини НОМЕР_6 б/д та № про період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
На підставі викладеного вище суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Дніпропетровський окружний адміністративним суд, враховуючи ст.55 Конституції України, відповідно до змісту якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, надав позивачу ОСОБА_1 реалізувати своє право на звернення до суду шляхом відкриття провадження в даній справі, та розгляду останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, для надання відповідних пояснень та доводів, та вирішення даної позовної заяви по суті, враховуючи підставу, на яку позивач посилається, як на істотну для справи обставину, а також зважаючи на необхідність відсутності суто формального підходу при призначенні, розгляді і вирішенні справ з огляду на пропуск відповідного строку звернення до суду.
Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2017 року, ухваленій за заявою про перегляд судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, зазначив, що у справі, що розглядається, рішенням Європейського суду з прав людини встановлено порушення національним судом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права підприємства-заявника на доступ до суду, оскільки Вищий господарський суд України при розгляді повторної касаційної скарги ТОВ «Фріда» виявив надмірний формалізм, повертаючи скаргу без розгляду у зв`язку пропуском строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку, і безпідставно не дав оцінки супровідному листу підприємства-заявника, в якому містилося клопотання продовжити відповідний строк і розглянути по суті касаційну скаргу.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, оформлене листом від 09.10.2019 р. № 6365/03-05/12 «Про відмову в призначені пенсії» щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова