Справа № 400/4763/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 р.Справа № 400/4763/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП», вул. Знаменська, 4, м. Миколаїв, 54037
до відповідача:Державної податкової служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053
провизнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 1372/6/99-00-04-02-06,
ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (далі позивач, ДП «НАРП») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі відповідач, ДПС України) в якому просить суд визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України б/д № 1372/6/99-00-04-02-06.

Ухвалою від 28.12.2019 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що податкова консультація не містить відповіді на питання, як визначаються поняття «приміщення» або «територія» у розумінні абз. 3 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України), що має важливе значення для відповіді на інші питання консультації, а отже є неповною. Висновок відповідача, згідно якого якщо декілька приміщень знаходяться на одній території (за однією адресою), яка належить одному суб`єкту господарювання (розпоряднику акцизного складу), то така територія реєструється як один акцизний склад, не обґрунтований жодними нормами права та суперечать п. 56.21 ст. 56 ПК України.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що відповідачем в повному обсязі надано відповідь на поставлені у запиті питання, а саме: роз`яснено з посиланням на пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, що є акцизним складом, роз`яснено порядок реєстрації акцизного складу, надано відповідь стосовно того, які приміщення або територія є акцизним складом у розумінні зазначеної вище норми ПК України. Визначені випадки реєстрації окремого акцизного складу, а також випадки реєстрації території, як одного акцизного складу, якщо декілька приміщень знаходяться на одній території (за однією адресою) та належать одному суб`єкту господарювання (розпоряднику акцизного складу). Отже, як вбачається зі змісту індивідуальної податкової консультації, остання містить обґрунтування застосування норм законодавства та висновку з питань практичного використання таких норм конкретному платнику податків у визначеному колі правовідносин, що відповідає вимогам ст. 52 ПК України.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Згідно Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.05.2019 року, ДП «НАРП» використовує для виробничої діяльності земельну ділянку площею 92,4450 га, на якій розташовано декілька складів паливно-мастильних матеріалів.

05.06.2019 року позивач звернувся до Офісу великих платників податків ДФС (надалі - ОВПП ДФС) із листом № 1843/ю, яким просило надати індивідуальну податкову консультацію з питань практичного використання пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 року № 2628-VIII.

У зазначеному листі позивач ставив наступні питання:

- як визначаються поняття «приміщення» або «територія» у розумінні абз. 3 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України;

- якщо під поняттям «територія» розуміється земельна ділянка, а під поняттям «приміщення» склад ПММ, який на такій земельній ділянці розташований, у разі якщо на земельній ділянці розташовано декілька складів ПММ, що має бути акцизним складом земельна ділянка, чи сукупність складів, чи кожен окремо розташований склад;

- чи підпадають під визначення акцизного складу декілька приміщень, які розташовані на одній земельній ділянці, за умови, що місткість ємностей на кожному окремо з цих приміщень не перевищує 200 кубічних метрів, а кількість ємностей всіх приміщень, розташованих на цій земельній ділянці, перевищує 200 кубічних метрів;

- чи є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Офісом великих платників податків ДФС надано лист від 14.06.2019 року № 30309/10/28-10-27-01-11, в якому вказано, що на виконання п. 52.5 ст. 52 ПК України податкову консультацію надіслано до Державної фіскальної служби для розгляду питання про внесення відомостей про таку консультацію до Єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій.

У листопаді 2019 року ДПС України (правонаступник ДФС України) надано податкову консультацію б/д № 1372/6/99-00-04-02-06, у висновках якої зазначено, що якщо декілька приміщень знаходяться на одній території (за однією адресою), яка належить одному суб`єкту господарювання (розпоряднику акцизного складу), то така територія реєструється як один акцизний склад. При цьому, обраховується загальна місткість ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального у всіх приміщеннях на території акцизного складу. У разі, коли на одне з приміщень на території акцизного складу право власності або користування набуває інший суб`єкт господарювання, то таке приміщення реєструється як окремий акцизний склад, на якому розпорядником акцизного складу буде суб`єкт господарювання, який набув право власності або користування приміщенням. Приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам є акцизним складом у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Не погоджуючись з висновками податкової консультації та вважаючи її неповною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Індивідуальна податкова консультація роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій (пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

У відповідності до п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно п. 52.5 ст. 52 ПК України територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, зобов`язаний надіслати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, індивідуальну податкову консультацію протягом 15 календарних днів, що настають за днем отримання звернення платника податків на отримання індивідуальної податкової консультації, для розгляду питання про внесення відомостей про таку консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, отримавши індивідуальну податкову консультацію від територіального органу (відокремленого підрозділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 15 календарних днів, що настають за днем отримання такої консультації, але не більше 40 календарних днів, що настають за днем отримання контролюючим органом відповідного звернення платників податків, приймає одне із таких рішень:

про внесення відомостей про індивідуальну податкову консультацію до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується;

про відмову у внесенні відомостей до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій, з одночасним наданням платнику податків від свого імені індивідуальної податкової консультації та внесенням відомостей про таку консультацію до зазначеного реєстру, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення територіальний орган (відокремлений підрозділ) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та платника податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу;

про відмову у внесенні відомостей до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій у разі, якщо в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій уже міститься аналогічна індивідуальна податкова консультація, надана такому платнику податків з цих самих питань, які зазначені у запиті такого платника податків, про що повідомляє протягом одного робочого дня з моменту прийняття рішення контролюючий орган, який йому підпорядковується, та платника податків.

Стосовно суті наданої консультації, суд виходить з наступного:

У відповідності до абз. 2 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що акцизний склад це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно абз. 3 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 4 ПК України не є акцизним складом: б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Чинне податкове законодавство не містить визначення понять «приміщення» та «територія».

Проте, згідно п. 13 ч. 1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI, територія частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Згідно абзацу 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-IV, територія сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.

З іншого боку, пунктом 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що земельна ділянка частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами. Аналогічне визначення міститься також в Земельному кодексі України, Законі України «Про іпотеку», Законі України «Про оцінку земель».

Отже, можливо припустити, що поняття «територія» є тотожним поняттю «земельна ділянка», тож можна дійти висновку, що в розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, під терміном «територія» розуміється термін «земельна ділянка».

Водночас, поняття «приміщення» також має декілька законодавчих визначень.

Так, відповідно до п. 1.2 Порядку надання складським об`єктам статусу «митний склад» та позбавлення такого статусу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 16.07.2012 року № 835, приміщення частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу;

резервуар вмістище (наземне або підземне) для зберігання рідин, газу або сипких товарів;

складський об`єкт приміщення, холодильна чи морозильна камера, резервуар, критий чи відкритий майданчик.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1442 розрізняє такі види приміщень:

будівлі земельні поліпшення, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо;

приміщення частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу;

вбудовані приміщення приміщення, що є частиною внутрішнього об`єму будівлі;

прибудовані приміщення приміщення, що прибудовані до основної будівлі та мають з нею хоча б одну спільну стіну;

вбудовано-прибудовані приміщення приміщення, частина внутрішнього об`єму яких є частиною внутрішнього об`єму основної будівлі, а інша частина - прибудованою;

споруди земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо).

Вказані визначення термінів не відносяться до податкового законодавства, отже у позивача виникло питання, чи можна їх використовувати під час визначення терміну «акцизний склад».

На одній земельній ділянці (тобто ймовірно території) позивача розташовано декілька складів (тобто ймовірно приміщень). В даному випадку позивачу було незрозуміло, що саме підпадає під визначення акцизного складу: територія (тобто земельна ділянка) чи приміщення (тобто склади ПММ, якщо такі склади взагалі можна віднести до поняття «приміщення»), адже в формулюванні абз. 3 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України поняття «приміщення» та «територія» розділені сполучником «або».

З матеріалів справи вбачається, що у наданій позивачу податковій консультації питання щодо визначення понять «приміщення» та «територія» не досліджено. Натомість, поняття «акцизний склад», визначене у пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сформульовано таким чином, що його визначення залежить від визначення понять «приміщення» та «територія». Отже, без надання роз`яснення, що таке «приміщення» та «територія» в розумінні податкового законодавства, неможливо надати визначення поняттю «акцизний склад».

Таким чином, оскільки в Податковій консультації не надано визначення поняттям «приміщення» та «територія» в розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскаржувана податкова консультація не може вважатись обґрунтованою.

Також, ДПС України без жодного обґрунтування визначило, що у разі якщо на одній території знаходяться декілька приміщень, для визначення акцизного складу має братись вся територія із сукупністю таких приміщень, а не кожне приміщення окремо.

При цьому, як вже зазначалось раніше, у відповідності до абз. 2 пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України вказано, що акцизним складом є приміщення або територія. Абзацем 2 цього ж підпункту встановлено, що не є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів.

Отже, можливо зробити висновок, що законодавство надає можливість вважати акцизним складом або приміщення, або територію, навіть у разі знаходження на одній території декількох приміщень. При цьому законодавством не встановлено, у якому випадку акцизним складом визначається приміщення, а у якому територія. Більш того, у тому разі, якщо кожне з таких приміщень, яке розташовано на одній території, не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищує 100 кубічних метрів, то кожне окреме приміщення не є акцизним складом.

Згідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Оскаржувана податкова консультація не містить відповіді на питання, поставлені позивачем та є неповною.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (вул. Знаменська, 4, м. Миколаїв, 54037, ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України б/д № 1372/6/99-00-04-02-06.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) на користь Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (вул. Знаменська, 4, м. Миколаїв, 54037, ) судові витрати у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя О.В. Малих