Справа № 120/4493/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 р. Справа № 120/4493/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Савчука М.В., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправним рішення відповідача за № 95 від 20.05.2020 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно із ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" починаючи з 13.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після досягнення 57-річного віку, позивачка 13.05.2020 звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Разом з заявою позивачка надала копію трудової книжки та інші додаткові документи, а саме уточнюючу довідку СП "Інтерсплав" № 135 від 22.01.2020, довідку № 134 від 30.08.2013 про підтвердження стажу роботи позивачки на СП "Інтерсплав" з 29.03.1989 по 21.07.1997, наказ СП "Інтерсплав" № 164 від 23.06.1995 про результати атестації робочих місць, висновок Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 14.04.2008 № 11/1719-33 про затвердження наказу СП "Інтерсплав" № 164 від 23.06.1995 та довідку № 130 від 12.09.2013 про отриману заробітну плату на СП "Інтерсплав" за період роботи з липня 1992 року по червень 1997 року. На дату звернення позивачки до пенсійного органу її загальний стаж роботи становив 33 роки 4 місяці 25 днів. Водночас надані позивачкою документи підтверджують її спеціальний стаж роботи по Списку № 2 більше 6 років. Тому, на думку представника позивачки, такого стажу є достатньо для призначення позивачці пільгової пенсії у 57 років.

Однак рішенням № 95 від 20.05.2020 відповідач надав відмову, посилаючись на відсутність у позивачки необхідного пільгового стажу роботи, встановленого у п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому відповідач дійшов висновку, що пільговий стаж позивачки за Списком № 1 відсутній, а за Списком № 2 становить 5 років 11 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Поряд з цим, відповідач зазначив, що з огляду на наявний у позивачки пільговий стаж за Списком № 2, позивачка матиме право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 58-річного віку.

Позивачка вважає вказане рішення неправомірним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 28.09.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

19.10.2020 до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Як зазначає відповідач, Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та доповнено Розділом ХІV "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Таким чином, порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 01.01.2018 регулюється виключно статтею 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV). При цьому відповідач зазначає, що рішенням № 95 від 20.05.2020 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-ІV, оскільки у неї відсутній стаж роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 1, а у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Відповідач вказує на те, що період роботи позивачки з 17.05.1990 по 09.06.1991 неможливо зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1, оскільки відсутня уточнююча довідка, оформлена належним чином з посиланням про віднесення посади, професії, за якою працює особа, до відповідного переліку за Списком №1. Позивачка надала уточнюючу довідку СП "Інтерсплав" № 135 віл 20.08.2013, згідно з якою в період з 17.05.1990 по 09.06.1991 протягом повного робочого дня вона працювала зі шкідливими умовами праці за професією машиніста крана плавильного цеху з посиланням на код професії 2090100а-13790 п. 1а розділу VІІІ Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994. Підставою видачі вказаної довідки вказано наступні документи: особова картка ф. Т-2, розрахункові листки (за які саме роки не зазначено), ЕТКС, технічний процес виробництва, наказ про результати атестації робочих місць № 164 від 23.06.1995. Однак відповідач зауважує, що в підставах видачі довідки не зазначено накази, що можуть відображати детальну інформацію про трудову діяльність позивачки. На думку відповідача, така довідка не може братися до уваги при обчисленні пільгового стажу позивачки з огляду на невірне посилання в ній на нормативний документ, згідно з яким визначається право на пільгове пенсійне забезпечення (зазначені в довідці Списки не діяли в період роботи позивачки), а також недостатні підстави для її видачі. Крім того, відповідач посилається на Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, яким передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Також пенсійний орган зазначає, що загальний страховий стаж роботи позивачки становить 33 роки 4 місяці 25 днів. Водночас до цього стажу не може зараховуватись період роботи позивачки з 07.12.1987 по 28.03.1989 згідно із записами в трудовій книжці № 4-5, у зв`язку з відсутністю відповідного розпорядчого документа, який був підставою для внесення запису про прийом позивачки на роботу та відсутністю посади відповідальної особи, яка завіряє зазначені записи і підтверджує їх достовірність.

Відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 16.07.1981 по 13.07.1987 працювала на посаді огранувальника алмазів в діаманти на Вінницькому заводі "Кристал", що підтверджується записами у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 та додатково довідкою ДП "Вінницький завод "Кристал" від 02.03.2020 № 10/23, що уточнює особливий характер роботи, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 2.

Крім того, з 17.05.1990 по 09.06.1991 позивачка працювала на посаді машиніста крана 4-го розряду плавильного цеху СП "Інтерсплав", що також підтверджується записами у її трудовій книжці.

13.05.2020, у зв`язку з досягнення 57-річного віку, позивачка звернулась до відповідача з заявою щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Для підтвердження стажу роботи на шкідливих та важких роботах, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, окрім трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка надала відповідачу додаткові документи, а саме: 1) довідку ДП "Вінницький завод "Кристал" від 02.03.2020 № 10/23 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; 2) довідку ДП "Вінницький завод "Кристал" № 5 від 22.01.2020 про заробітну плату для обчислення пенсії за період липня 1981 року по березень 1986 року; 3) довідку СП "Інтерсплав" від 30.08.2013 № 135 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; 4) довідку СП "Інтерсплав" № 134 від 30.08.2013 про підтвердження стажу роботи позивачки у СП "Інтерсплав" з 29.03.1989 по 21.07.1997; 5) довідку СП "Інтерсплав" № 130 від 12.09.2013 про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з липня 1992 року по червень 1997 року; 6) наказ СП "Інтерсплав" № 164 від 23.06.1995 про результати атестації робочих місць за умовами праці та 7) лист Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 14.04.2008 № 11/1719-33 щодо атестації робочих місць за умовами праці в СП "Інтерсплав".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області за № 95 від 20.05.2020 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону № 1058-ІV. Рішення обґрунтовується тим, що у позивачки відсутній необхідний пільговий стаж роботи, встановлений у п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 114 зазначеного Закону, оскільки пільговий стаж позивачки за Списком № 1 відсутній, а за Списком № 2 становить 5 років 11 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що до пільгового стажу роботи позивачки не зараховується період роботи 17.05.1990 по 09.06.1991 враховуючи те, що довідкою СП "Інтерсплав" від 30.08.2013 № 135 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтверджено, що позивачка працювала протягом повного робочого дня зі шкідливими умовами праці в зазначений період в СП "Інтерсплав" за посадою машиніста крана 4 розряду плавильного цеху. Вказана посада передбачена п. 1а розділу VІІІ Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, з посиланням на код професії 2090100а-13790. Однак Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Водночас у зазначений період роботи позивачки право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 не передбачалося для машиністів кранів, зайнятих на гарячих дільницях робіт в плавильних цехах.

Також у рішенні відповідач зазначив, що підставою видачі вищевказаної довідки СП "Інтерсплав" від 30.08.2013 № 135 слугували наступні документи: особова картка ф. Т-2, розрахункові листки (за які саме роки не зазначено), ЕТКС, технічний процес виробництва, наказ про результати атестації робочих місць № 164 від 23.06.1995. Однак в підставах видачі довідки не зазначено накази, що можуть відображати детальну інформацію про трудову діяльність позивачки.

Таким чином, відповідач не взяв зазначену довідку до увагу при обчисленні пільгового стажу позивачки з огляду на невірне посилання у довідці на нормативний документ, згідно з яким визначається право на пільгове пенсійне забезпечення (зазначені в довідці Списки не діяли в період роботи позивачки), та недостатні підстави для її видачі.

Зі змісту оскаржуваного рішення також видно, що до загального трудового стажу позивачки відповідач не зарахував період роботи з 07.12.1987 по 28.03.1989 згідно із записами в трудовій книжці № 4-5. В цій частині рішення обґрунтовується відсутністю відповідного розпорядчого документа, який був підставою для внесення запису про прийом на роботу позивачки та відсутністю посади відповідальної особи, яка завіряє зазначені записи і підтверджує їх достовірність.

Між тим, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що з огляду на наявний у позивачки пільговий стаж за Списком № 2 (5 років 11 місяців 28 днів), у відповідності до вимог абз. 24 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV позивачка матиме право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 58-річного віку.

Вважаючи незаконною відмову відповідача у призначенні пільгової пенсії за віком по Списку № 2, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з Європейською соціальною хартією (переглянута) від 03 травня 1996 року, що ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V та набрала чинності для України з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Оцінюючи доводи представника позивачки, суд насамперед зауважує, що оскаржуване рішення приймалось відповідачем на підставі вимог Закону № 1058-IV і позивачці відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком саме у відповідності до цього Закону.

Тому посилання представника позивача на положення Закону № 1788-XII суд вважає помилковими та при вирішення справи до уваги не бере.

При цьому суд зауважує, що відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII (далі Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017, є чинним на сьогодні та неконституційним не визнавався.

Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIV1 під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).

Отже, з набранням чинності Закону № 2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі по Списках № 1 та № 2, регулюються положеннями Закону № 1058-IV.

Це підтверджується й тим, що до прийняття Закону № 2148-VIII пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV мав іншу редакцію, а саме такого змісту:

"Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення"".

Таким чином, у попередній редакції пункт 2 Прикінцевих положень допускав можливість призначення пільгових пенсій по Списках № 1 та № 2 за нормами Закону № 1058-IV, але при цьому діяли вимоги щодо віку та стажу, передбачені Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-ХІІ).

З прийняттям Закону № 2148-VIII відповідне питання врегульовано інакше, а саме призначення пільгових пенсій здійснюється виключно за нормами Закону № 1058-IV.

Тобто при вирішенні питання про наявність в позивачки відповідного права на пільгову пенсію підлягають застосуванню положення ст. 114 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Як видно з позовної заяви та заявлених позовних вимог, позивачка обґрунтовує незаконність оскаржуваного рішення з посиланням на наявність у неї права на призначення пільгової пенсії за віком по Списку № 2.

Відтак суд застосовує норми чинного законодавства та надає оцінку спірним правовідносинам з урахуванням того, що позивачка звернулась до суду за захистом права на призначення пенсії на пільгових умовах саме за Списком № 2.

В силу вимог абзацу 1 пункту другого частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років якщо вони народилися по 31 березня 1965 року включно.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим-двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим першої статті 26 цього Закону:

жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що жінки, які народилися до 31 березня 1965 року, мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 в період з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Якщо ж необхідний пільговий стаж відсутній, але становить не менше 5 років на роботах з шкідливими і важкими умовами праці по Списку № 2, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах призначається жінкам із зменшенням загального пенсійного віку (60 років) на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Тобто, якщо жінка народилася у період до 31 березня 1965 року, має загальний трудовий стаж не менше 23 років та пільговий стаж роботи 6 років пенсія за віком на пільгових умовах призначається їй в разі досягнення 57 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону № 1788-XII.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Зміст наведених норм права свідчить про те, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи. При цьому для зарахування періоду роботи на посадах, віднесених до Списку № 2 у період до 21 серпня 1992 року необхідне підтвердження документами відповідних умов праці, а за період після 21 серпня 1992 року підтвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17.

Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 позивачка 17.05.1990 переведена на посаду машиніста крана 4-го розряду плавильного цеху СП "Інтерсплав" та звільнена з цієї посади 09.06.1991 шляхом переведення на іншу посаду на цьому ж підприємстві.

Водночас при вирішенні даної справи спірним вважається період роботи позивачки на вказаному підприємстві з 17.05.1990 по 09.06.1991.

Суд зауважує, що в цей період були чинними Список № 1 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільговому розмірі, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956. Водночас до Розділу VIІ "Металургійне виробництво (кольорові метали)" цього Списку віднесено кранівників (машиністів) на гарячих ділянках робіт плавильних і електротермічних цехів і відділень.

Поряд з цим, відповідач наголошує, що Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, не передбачалося право на пільгове пенсійне забезпечення для машиністів кранів, зайнятих на гарячих дільницях робіт в плавильних цехах, що, на думку відповідача, не дає підстав на зарахування до пільгового стажу період роботи позивачки на СП "Інтерсплав" з 17.05.1990 по 09.06.1991

Дійсно, як вже зазначалось, трудова книжка хоча й вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є обов`язковими лише у тих випадках, якщо відомостей трудової книжки достатньо для підтвердження спеціального трудового стажу в цілях визначення права особи на пільгову пенсію.

Судом встановлено, що для вирішення питання про призначення пільгової пенсії по Списку № 2 позивачка надала відповідачу довідку СП "Інтерсплав" від 30.08.2013 № 135 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Вказаною довідкою підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 працювала повний робочий день на спільному підприємстві з іспанським інвестором "Інтерсплав" і за період з 17.05.1990 по 09.06.1991 виконувала металургійне виробництво за професією (посадою) "машиніст крана плавильного цеху", що передбачена розділом VIІІ підрозділу п. 1а; 2090100а-13790 код КП 13790 Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СССР № 10 від 26.01.1991.

Отже, робота позивачки за Списком № 2 на СП "Інтерсплав" в період з 17.05.1990 по 09.06.1991 підтверджується як записами в трудовій книжці, так і довідкою № 135 від 30.08.2013 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що у довідці СП "Інтерсплав" від 30.08.2013 № 135 професія позивачки не відповідає чинним на період роботи Спискам.

Як вже зазначалося, згідно з вимогами чинного законодавства для зарахування особі періоду роботи на посадах, віднесених до Списку № 2 в період до 21 серпня 1992 року, достатнім є підтвердження документами відповідних умов праці.

На думку суду, у даному випадку довідка СП "Інтерсплав" № 135 від 30.08.2013 та інші надані позивачкою документи (особова картка ф. Т-2, розрахункові листки (за які саме роки не зазначено), ЕТКС, технічний процес виробництва, наказ про результати атестації робочих місць № 164 від 23.06.1995, лист Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 14.04.2008 № 11/1719-33 щодо атестації робочих місць за умовами праці в СП "Інтерсплав") повністю підтверджують факт зайнятості позивачки повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 в період з 17.05.1990 по 09.06.1991.

Разом з тим, посилання у вищезазначеній довідці на Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, тобто на Список, що не діяв у спірний період, вочевидь пояснюється тим, що вперше атестації робочих місць на підприємстві була проведена саме під час дії вказаного нормативного акта, і за її результатами було підтверджено право виходу на пільгову пенсію по Списку № 2 тих працівників підприємства, які працювали на посаді машиніста крану плавильного цеху (код посади 2090100а-13790).

При цьому необхідно врахувати, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись. Тому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що в довідці СП "Інтерсплав" від 30.08.2013 № 135 не зазначені накази, що можуть відображати детальну інформацію про трудову діяльність позивачки. Адже тим самим відповідач неправомірно покладає на позивачку відповідальність за збереження певних документів.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що записи у трудовій книжці позивачки та документи, що містяться у матеріалах справи та надавалися відповідачу, підтверджують характер роботи позивачки в спірний період за Списком № 2 та дають підстави для зарахування цього періоду до спеціального стажу, що надає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В оскаржуваному рішенні пенсійний орган також вказує на неможливість зарахування до загального трудового стажу позивачки періоду роботи з 07.12.1987 по 28.03.1989 згідно із записами в трудовій книжці № 4-5 у зв`язку з відсутністю відповідного розпорядчого документа, який був підставою для внесення запису про прийом на роботу позивачки, та відсутністю посади відповідальної особи, яка завіряє зазначені записи і підтверджує їх достовірність.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист у виді призначення пенсії за віком.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, й, відповідно, не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Крім того, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В цьому контексті суд також зауважує, що записи про спірний період роботи позивачки не містить недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали саму суть записів. Отже, на думку суду, відсутні достатні підстави для неврахування такого періоду при визначенні страхового стажу позивачки. При цьому враховується правова позиція Верховного Суду, наведена у постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17 та від 24.05.2018 року в справі №490/12392/16-а.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що відповідач неправомірно не зарахував до загального трудового стажу позивачки період її роботи з 07.12.1987 по 28.03.1989 згідно з записами у трудовій книжці № 4-5.

Відтак рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Втім, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачці пенсії за віком.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що відповідач неналежно розглянув заяву позивачки від 13.05.2020 про призначення пільгової пенсії за віком та прийняв передчасне рішення і протиправне від 20.05.2020 № 95 від 20.05.2020, яким відмовив позивачці у призначенні такої пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду цієї справи суд надав оцінку тим підставам, що, на думку відповідача, перешкоджали призначенню позиваці пенсії на пільгових умовах.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачці пільгової пенсії вважається не закінченою і відповідач, реалізуючи свої дискреційні повноваження пенсійного органу, повинен повторно розглянути заяву позивачки та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області № 95 від 20.05.2020 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 13.05.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 420,40 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 95 від 20 травня 2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду справи, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) представник позивачки: адвокат Савчук Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Судове рішення складено 28.10.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович