Справа № 160/7343/20
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

02 листопада 2020 року Справа № 160/7343/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Податковий борг платника виник в результаті несплати у встановлений законодавством терміни суми грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.
Так, правоохоронними органами 03.11.2016 було складено протокол № АА 124931 про адміністративне правопорушення за фактом продажу тютюнових виробів особам, яві досягли 18 років.
На підставі протоколу від 03.11.2016 р. № АА 124931 про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державне регулюй виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів», Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийняте рішення від 30.05.2017 р. №000059/04-36-40-01/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн. за порушення ст. 153 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Зазначене рішення було вручено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.
Водночас, представник позивача зазначає, що правоохоронними органами 24.05.2017 р. було складено протокол № АА 578119 про адміністративне правопорушення за фактом продажу тютюнових виробів особам, які досягли 18 років.
На підставі протоколу від 24.05.2017 р. № АА 578119 про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів», Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області ( прийняте рішення від 29.09.2017 №000145/04-36-40-06/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн. за порушення ст. 153 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Зазначене рішення було вручено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку. 3 урахуванням вимог ст.56 та ст.57 ПК України, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 , у встановлені строки донарахованих контролюючим органом штрафних санкцій, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Відповідно до ст. 59 ПК України, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, в автоматичному режимі сформовано податкову вимогу від 26.08.2016 р. № 5057-17, направлену ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.
На підставі викладеного вище, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 податковий боргу у розмірі 13 600,00 грн.
03.11.2016 р. на продавця ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення ч.2 ст. 156 КУпАП. Про зазначене правопорушення відповідачу стало відомо 07.06.2017 р., коли вона отримала поштою копію рішення про застосування фінансових санкцій від 30.05.2017 р. №000059/04-36-40-01/ НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язана сплатити штраф у розмірі 6 800,00 грн., що відповідачем і було зроблено 12.06.2017 р., про що свідчить копія платіжного доручення №2972.
Тобто, відповідачем вже сплачено податковий борг по зазначеному рішенню головного управління ДФС у Дніпропетровській області. Повторне стягнення безпідставне, та суперечить нормам чинного законодавства, зокрема ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
24.05.2017 р. на продавця ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення ч.2 ст. 156 КУпАП. Про зазначене правопорушення відповідачу стало відомо 11.10.2017 р., коли вона отримала поштою копію рішення про застосування фінансових санкцій від 29.09.2017 р. №000145/04-36-40-06/ НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити штраф у розмірі 6 800,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Рішення про застосування фінансових санкцій №000145/04-36-4006/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 р. Тобто, позивачем пропущено строки встановленні чинним законодавством.

Представник відповідача посилається на ч.3 ст. 123 КАС України, якою визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Стосовно податкової вимоги від 26.08.2016 р. №5057-17 із сумою податкового боргу 6 800, 00 грн., яка була направлена ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, представник відповідача зазначає, що відповідно до ст. 57 ПК України, податковий борг ОСОБА_1 мав бути сплачений в 10-денний строк з дня отримання податкової вимоги. При цьому, позивач додає докази направлення податкової вимоги відповідачу без відмітки про отримання зазначеної вимоги. Тобто, до отримання позовної заяви відповідачу взагалі не було відомо про зазначену вимогу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 160/7343/20 провадження у справі було відкрито, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд зазначає, що в період з 22.07.2020 р. по 26.07.2020 р. суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна вимушено перебувала вдома на самоізоляції, у зв`язку з хворобою секретаря судового засідання Рубана Антона Вікторовича, що підтверджується листом непрацездатності останнього, а саме: від 20.07.2020 р. Серії АДЮ №130625; від 22.07.2020 р. №130625 Серії АДЮ №130627, копії яких містяться в матеріалах справи, та на підставі установленого карантину, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України COVID-19» від 11 березня 2020 р.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 20.08.2020 р. №155, складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна перебувала у щорічній відпустці: з 27.07.2020 р. по 31.07.2020 р. включно; з 03.08.2020 р. по 07.08.2020 р. включно; з 10.08.2020 р. по 14.08.2020 р. включно; з 17.08.2020 р. по 21.08.2020 р. включно; з 25.08.2020 р. по 28.08.2020 р. включно.

В матеріалах справи також міститься довідка від 31.08.2020 р. №164, складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна в період з 31 серпня по 15 вересня 2020 р. перебувала у щорічній відпустці.

При цьому, відповідно до тексту довідки від 23.10.2020 р. №199, складеної начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна перебувала з 16.09.2020 р. по 14.10.2020 р. на лікарняному; з 15.10.2020 р. по 16.10.2020 р.; з 19.10.2020 р. по 23.10.2020 р.; з 26.10.2020 р. по 29.10.2020 р. - у щорічній відпустці.

Отже, рішення у даній адміністративній справі, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., зі змінами, якою визначено, що на усій території України з 12 березня по 31 серпня 2020 року було встановлено карантин, та враховуючи п.3 Розділу VI «Прикінцеві положення», яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), приймається 02.11.2020 р.

Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, суд встановив наступне.

В інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 13600,00 грн. з адміністративних штрафів та штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

В матеріалах справи містяться відомості, що правоохоронними органами 03.11.2016 р. відносно позивача - ОСОБА_1 було складено протокол № АА 124931 про адміністративне правопорушення за фактом продажу тютюнових виробів особам, яві досягли 18 років.

На підставі зазначеного вище протоколу від 03.11.2016 р. № АА 124931 про адміністративне правопорушення, відповідно до абз.9 ч.2 ст. 17 ЗУ «Про державне регулюй виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів», контролюючим органом застосовано до ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. - за продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років; зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити у встановленому законодавством порядку штраф у розмірі 6800,00 грн. до місцевого бюджету, про що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення від 30.05.2017 р. №000059/04-36-40-01/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн. за порушення ст. 153 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Зазначене вище рішення було вручено позивачу 07.06.2017 р., що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідачем - ОСОБА_1 було сплачено штраф у розмірі 6800,00 грн., на виконання рішення від 30.05.2017 р. №000059/04-36-40-01/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн. за порушення ст. 153 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що підтверджується платіжним дорученням №2972 від 12.06.2017 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи також містяться відомості, що правоохоронними органами 24.05.2017 р. було складено протокол № АА 578119 про адміністративне правопорушення за фактом продажу тютюнових виробів особам, які досягли 18 років.

На підставі протоколу від 24.05.2017 р. № АА 578119 про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів», контролюючим органом відповідно до абз.9 ч.2 ст.17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів» застосовано до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. - за продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років; зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити в установленому законодавством порядку штраф у розмірі 6 800,00 грн. до місцевого бюджету,про що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийняте рішення від 29.09.2017 №000145/04-36-40-06/ НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн. за порушення ст. 153 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Зазначене вище рішення було вручено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом, відносно ФОП ОСОБА_1 сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 26.08.2016 р. №5057-17 на загальну суму 6 800,00 грн.

Зазначена вище податкова вимога форми «Ф» від 26.08.2016 р. №5057-17 на загальну суму 6 800,00 грн. контролюючим органом була направлена на адресу ОСОБА_1 . Однак, повернувся конверт, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується копією останнього, яка міститься в матеріалах справи.

Відтак, суд зазначає, що у відповідності до ст.59 КАС України, складення другої податкової вимоги відносно ОСОБА_1 за контролюючим органом не передбачено.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема з визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України, тощо.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 визнається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.п.14.1.152 ст.14 ПК України, погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до пп.14.1.175 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.4 статті 59 ПК України, передбачено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного податкового законодавства, так і документів, які містяться в матеріалах справи, суд зазначає, що дана позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн., підлягає частковому задоволенню з підстав зазначених нище.

Штраф у розмірі 6 800,00 грн., визначений за рішенням контролюючого органу від 30.05.2017 р. №000059/04-36-40-01/ НОМЕР_1 про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн. за порушення ст. 153 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» сплачений відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №2972 від 12.06.2017 р. на загальну суму 6 800,00 грн., копія якого міститься в матеріалах справи.

При цьому, доказів добровільної сплати суми визначеної за податковою вимогою форми «Ф» №5057-17 від 26.08.2016 р. на загальну суму 6 800,00 грн. позивачем на адресу суду надано не було.

А відтак, сума визначена за податковою вимогою форми «Ф» №5057-17 від 26.08.2016 р. на загальну суму 6 800,00 грн., є такою, що підлягає сплаті, оскільки доказів, щодо оскарження останньої матеріали справи не містять, що підтверджує узгодженість останньої.

На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн., задовольнити частково, шляхом стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 6 800,00 грн.

Щодо посилання представника відповідача на той факт, що позивач надає до суду докази направлення податкової вимоги відповідачу без відмітки про отримання зазначеної вимоги, та посилається на ч.3 ст.123 КАС України, якою визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду, суд зазначає наступне.

Будь-яких доказів сплати податкового боргу, визначеного за податковою вимогою від 26.08.2016 р. №5057-17 в сумі 6 800,00 грн. відповідачем на момент розгляду і вирішення даної справи до суду не надано. При цьому, суд зазначає, що про наявність податкового боргу відповідачу було відомо, та не заперечується останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а саме: рішення про застосування фінансових санкцій від 29.09.2017 р. №000145/04-36-40-06/ НОМЕР_1 , яким визначена спірна сума боргу у розмірі 6 800,00 грн.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що останнім не було передбачено застосування до позовної заяви поданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн., суто «формального підходу», та, як наслідок перешкоджання доступу до суду.

Дніпропетровський окружний адміністративним суд, враховуючи ст.55 Конституції України, відповідно до змісту якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, надав позивачу - Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області реалізувати своє право на звернення до суду шляхом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, для надання відповідних пояснень та доводів, та вирішення даної позовної заяви по суті, враховуючи підставу, на яку позивач посилається, як на істотну для справи обставину, а також зважаючи на необхідність відсутності суто формального підходу при призначенні, розгляді і вирішенні справ з огляду на пропуск відповідного строку звернення до суду.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. у справі №204/5502/17 (2-а/204/208/17) (адміністративне провадження №К/9901/22212/18), в якій зазначається наступне.

Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2017 року, ухваленій за заявою про перегляд судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, зазначив, що у справі, що розглядається, рішенням Європейського суду з прав людини встановлено порушення національним судом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права підприємства-заявника на доступ до суду, оскільки Вищий господарський суд України при розгляді повторної касаційної скарги ТОВ «Фріда» виявив надмірний формалізм, повертаючи скаргу без розгляду у зв`язку пропуском строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку, і безпідставно не дав оцінки супровідному листу підприємства-заявника, в якому містилося клопотання продовжити відповідний строк і розглянути по суті касаційну скаргу.

На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн., задовольнити частково, шляхом стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 6 800,00 грн.

Вирішуючи питання щодо витрати на правову допомогу адвоката в сумі 4 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При цьому, відповідно до ч.3, 5 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, шляхом винесення додаткового рішення в порядку, визначеному ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються види судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України надається визначення витрат на професійну правничу допомогу та зазначається наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до змісту ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються загальні підстави щодо розподілу судових витрат. Зокрема, визначається наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1,5.6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловився і Конституційний Суд України, так, пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

З огляду на наведене вище, до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правничих питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, саме на суд покладається обов`язок оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, а також з огляду на принцип економії в адміністративному судочинстві, встановить що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу адвоката, який становив 4 000, 00 грн., то в підтвердження зазначеного, представником позивача було подано копію договору №16-20 про надання правової допомоги від 29.07.2020 р., копію ордеру Серії ДП №2397/018 від 29.07.2020 р., копію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу на загальну суму 4 000,00 грн., та копію типової форми №КО-1 на загальну суму 4 000,00 грн.

Будь-яких інших документів, що підтверджують вартість послуг адвоката за період, а саме: 03.07.2020 р. по 15.09.2020 р. на загальну суму 4 000,00 грн., як-то: рахунку, опису виконаних робіт тощо, відповідачем надано не було.

Стосовно посилань відповідача на той факт, що відповідач - ОСОБА_1 є інвалідом III групи, встановленої медико-соціальною експертною комісією з 19.05.2009 р., безстроково, згідно довідки МСЕК №670903, та, що позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області завдає душевного болю та хвилювань, вона втратила сон та спокій, через це її хвороба загострюється, вона змушена частіше звертатися за медичною допомогою до лікарів, суд зазначає, що останнє не підтверджує факт вартості послуг адвоката.

Аналізуючи додані до позовної заяви зазначені вище по тексту документи щодо компенсації витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 в розмірі 4 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.

Справа № 160/7343/20 за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн., розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Всього у справі № 160/7343/20 за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн. представником відповідача було складено та подано до суду позовну заяву від 03.07.2020 р. вх.№40118/20, відзив на позовну заяву від 03.08.2020 р. та заяву про надання справи №160/7343/20 для ознайомлення.

Так, відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, копія якого міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що адвокат А.А. Ілющенко надав такі послуги ОСОБА_1 як: консультація, вивчення документів, ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду, підготовка та роздруківка відзиву на позовну заяву, роздруківка копій додатків до відзиву до позовної заяви, надіслання - 5 годин, ставка за годину - 8 000,00 грн.; вартість - 4 000,00 грн.

Будь-яких документів, що підтверджують обсяг часу (годин), витраченого в цілому на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом до суду надано не було.

При цьому, суд зазначає, що розглянувши копію договору №16/20 про надання правової допомоги від 29.07.2020 р., ордер Серії ДП №2397/018 від 29.07.2020 р.; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу; типову форму №КО-1 суд зазначає, що дані документи не містить жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, а також не відображають суті наданих послуг.

Тобто, матеріали справи, не доводять факту понесення позивачем витрат за складання та подання відповідних процесуальних документів в адміністративній справі № 160/7343/20, оскільки в доданих до матеріалів даної справи підтверджуючих документів щодо оплати професійної правничої допомоги не зазначено номер справи, в якій надавалась відповідна правнича допомога.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд проходить до висновку про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у додатковому рішенні від 24 січня 2019 року по справі № 9901/350/18 (провадження №П/9901/350/18), в тексті якого зазначено, що надані до Суду представником позивача копії виписок з його банківського рахунку, на підтвердження того, що позивач поніс витрати на правову допомогу згідно актів приймання-передачі наданих послуг № 01-554 від 30 листопада 2017 року, № 02-554 від 11 червня 2018 року, № 03-554 від 22 жовтня 2018 року, такі витрати не підтверджують, оскільки не містять інформацію про номер справи, чи відповідний акт приймання-передачі наданих послуг згідно з якими були сплачені кошти.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката в сумі 4 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи той факт, що судові витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, позивачем - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління здійснено не було, відтак у суду відсутні підстави для присудження останньому судового збору у розмірі 2 102,00 грн., відповідно до платіжного доручення №1270 від 11.06.2020 р.

Керуючись ст. ст. 134 - 139, 143, 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м.Дніпро, 49000) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 13 600,00 грн., - задовольнити частково.

Стягнути податковий борг у сумі 6 800,00 грн. з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова