Справа № 160/11503/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС", в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №62984434 від 09.09.2020 р.;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про стягнення з боржника основної винагороди №62984434 від 09.09.2020 р.;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62984434 від 09.09.2020 р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно та всупереч нормам чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі. Позивач вказує, що з 20.08.2019 р. його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та свідоцтвом про право власності на житло від 06.04.2000 р. Позивач наголошує, що ніколи не мав реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3
Позовна заява ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 р. вищезазначену позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі.
Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 22 жовтня 2020 року.
Одночасно вказаною ухвалою витребувано від приватного виконавця Клименка Р.В. належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №62984434.
Відповідачем у строк до 22 жовтня 2020 року не було направлено до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №62984434, у зв`язку з чим, ухвалою від 22 жовтня 2020 року суд повторно витребував означені докази у відповідача.
28 жовтня 2020 року та 30 жовтня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження №62984434.
Письмові пояснення від представника третьої особи до суду не надходили.
Представник позивача 29 жовтня 2020 року подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Як вбачається з виконавчого напису, вказана заборгованість виникла на підставі кредитного договору №8/2007/980-К/134-ПП від 24.05.2007, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Надра» та на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №GL6N714301 від 06.05.2020р., укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».
09 вересня 2020 р. на підставі вищезазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клименком Романом Васильовичем було відкрите виконавче провадження №62984434 про стягнення з позивача на користь ТОВ "Фінансова компанія «Сіті Фінанс»" заборгованість в розмірі 73 478,86 грн., про що складена постанова, на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження".
Одночасно із даною постановою відповідачем було винесено постанову від 09.09.2020 р. про стягнення з ОСОБА_1 , як з боржника, на користь приватного виконавця основної винагороди за виконавчим провадженням №62984434 у розмірі 7347,89грн., на підставі ст. 3, ч.3 ст. 40, ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 400, 00 грн.
Не погодившись із позицією відповідача та вищезазначеними постановами приватного виконавця від 09.09.2020, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Спірні правовідносини між сторонами регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).
Пунктом 3 частини 1 статті 9 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, вищенаведеними нормами чітко встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи та вчиняє виконавчі дії лише за місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням його майна.
Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що місцем реєстрації та проживання боржника, яким є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.08.2019 р. є: АДРЕСА_1 , згідно наданої позивачем до суду копії довідки про реєстрацію міста проживання особи, яка видана відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
При цьому, слід зауважити, що в наданому відповідачем до суду копії кредитного договору №8/2007/980-К/134-ПП від 24.05.2007, в якості адреси реєстрації позивача зазначено наступну адресу: « АДРЕСА_1 ».
В якості адреси проживання боржника зазначено « АДРЕСА_3 » лише у заяві стягувача про примусове виконання рішення та у виконавчому написі приватного нотаріуса, однак одночасно із даною адресою вказано, що місцем реєстрації боржника є: АДРЕСА_1 .
Водночас, жодних доказів того, що боржник проживає у м.Києві за вищевказаною адресою або доказів того, що у м.Києві наявне майно (в т.ч. й грошові кошти) боржника відповідачем до суду не надано та у матеріалах справи відсутні.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII), у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Згідно із ч.2 ст.25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Таким чином, за приписами ч. 2 ст. 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клименко Роман Васильович має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано його виконавчий округ, тобто, виключно місто Київ.
Тобто, відповідач, в даному випадку, у відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII, мав підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних постанов лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника є місто Київ.
Матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням майна боржника є місто Київ.
Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З положень Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у справі №804/6996/17 від 08 квітня 2020 р., у справі №580/3311/19 від 30 квітня 2020 р.
Оскільки зареєстроване місце проживання позивача знаходиться поза межами виконавчого округу відповідача, у нього не було повноважень щодо відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 5 статті 24 Закону №1404-VII, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Під час судового розгляду справи відповідач не надав доказів виконання ним вимог частини 5 статті 24 Закону №1404-VII щодо з`ясування з достовірних джерел інформації про місце проживання та наявність боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Так, згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIIІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Тобто, Законом №1404-VIIІ саме на виконавця покладено обов`язок встановити чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконанням, відповідно до частини 1статті 24 Закону №1404-VIIІ.
Таким чином, питання з`ясування місця проживання боржника та/або місця розташування його майна передує відкриттю виконавчого провадження та має вирішальне значення для вирішення питання про те чи дотримано порядок пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Інформація щодо місця проживання може бути встановлена різними шляхами, зокрема на підставі документів, які подані стягувачем разом із виконавчим документом.
Відповідно до положень закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Статтею 3 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Відповідачем не надано письмових доказів, які б свідчили, що при відкритті виконавчого провадження виконавець використовував належні та допустимі докази, які підтверджують місце проживання (перебування) боржника.
Матеріали справи не містять жодного доказу того, що майно позивача (в т.ч. кошти на розрахункових рахунках у банківських установах) перебуває у виконавчому окрузі міста Києва.
Водночас, позивач у позовній заяві наголошує, що ніколи не проживав за адресою в м. Києві, в той час як відповідачем не надано доказів протилежного.
Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття провадження не додержано вимоги статті 24 Закону №1404-VIIІта без достатніх на те правових підстав, відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.
За таких обставин, постанова про відкриття провадження №62984434 від 09 вересня 2020 р. прийнята відповідачем з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України №1404, оскільки останнім виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).
Відтак, постанова про відкриття виконавчого провадження №62984434 від 09 вересня 2020 р., яка прийнята приватним виконавцем, є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження, під час розгляду вказаної справи, визнана протиправною та скасована, підлягають визнанню протиправними та скасуванню постанова про стягнення з боржника основної винагороди № 62984434 від 09 вересня 2020 року та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62984434 від 09 вересня 2020 року.
В силу вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1681,60 грн., які складаються з судового збору за подання адміністративного позову до суду, що підтверджується квитанцією №32 від 28.09.2020 р.
Згідно ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №62984434 від 09.09.2020 р.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про стягнення з боржника основної винагороди №62984434 від 09.09.2020 р.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62984434 від 09.09.2020 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко