Справа № 826/6899/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 826/6899/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект"
до 1) Головного управління ДПС у м. Києві, 2) Державної податкової служби України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.07.2016 № та № та рішення від 10.10.2016 №21938/6/99-99-03-01-25,

за участю представників:

позивача - Апонащенка Сергія Станіславовича (ордер серії АА №063379 від 01.05.2017),

відповідача 1 - Кучерявого Олега Валерійовича (довіреність від 14.12.2017 № 96/26-50-10-20),

відповідача 2 - Берегової Алли Валеріївни (довіреність від 17.01.2018 № 99-99-11-17/26/79),

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.07.2016 № та № та рішення від 10.10.2016 №21938/6/99-99-03-01-25.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2020 замінено відповідачів їх правонаступниками, а саме: Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві, Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що проведення перевірки та оформлення її результатів відбулось із порушенням спеціального законодавства, що регулює спірні правовідносини, зокрема, статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", оскільки позивач був зареєстрований в м. Луганську та стояв на податковому обліку в ДПІ у Артемівському районі м. Луганськ, тобто в населеному пункті який включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, з огляду на що Луганською регіональною торгово - промисловою палатою було видано позивачу сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили від 12.02.2015 № 2916 який засвідчує форс - мажорні обставини (обставини не переборної сили) щодо обов`язку платника податків. Також позивач зазначив про те, що відповідачем 2 його скаргу від 19.09.2016 № 19/09-02 розглянуто нерозсудливо та упереджено, а рішення від 10.10.2016 прийнято за результатами її розгляду без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів платника податків і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення.

Відповідач 1 проти позовних вимог заперечив надав суду письмовий відзив на позовну заяв в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те, що за результатами камеральної перевірки щодо порушення позивачем правил сплати податку на прибуток було встановлено, що порушення позивачем термінів сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств за 2014 рік у сумі 52 710,00 грн. (затримка більше 30 днів) та у сумі 10 542,00 грн. (затримка до 30 днів). В частині щодо посилань позивача факт того, що Луганською регіональною торгово - промисловою палатою було видано позивачу сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили від 12.02.2015 № 2916 відповідач 1 зазначив про те, що позивач не скористався належним йому правом щодо та не звернувся з заявою про відстрочення сплати грошового зобов`язання.

Відповідач 2 заперечив проти позовних вимог, надав суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що рішення про результат розгляду скарги та викладені у ньому факти та висновки не можна розглядати як рішення суб`єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки, оскільки воно є виключно носієм інформації про правомірність чи неправомірність будь-якого нарахування, здійсненого контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-якого іншого рішення.

22.06.2016 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" щодо порушення правил сплати податку на прибуток.

За результатами перевірки складено акт від 22.06.2016 № 1347/26-50-12-04-23 відповідно до якого дані перевірки свідчать про порушення правил сплати податків платником або іншими особами зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори передбачених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме, встановлено порушення позивачем термінів сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств за 2014 рік у сумі 52 710,00 грн. (затримка більше 30 днів) та у сумі 10 542,00 грн. (затримка до 30 днів).

Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" подано до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві заперечення на зазначений акт перевірки.

07.07.2016 на підставі акту від 22.06.2016 № 1347/26-50-12-04-23 прийняті податкові повідомлення - рішення, якими Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" зобов`язано сплатити штраф за платежем податок на прибуток приватних підприємств:

- № у розмірі 10% у сумі 1 054,20 грн.;

- № у розмірі 20% у сумі 10 542,00 грн.;

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 10.10.2016 № 21938/6/99-99-11-03-01-26 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення від 07.07.2016 № , № без змін.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 07.07.2016 №, № та рішенням про результати розгляду скарги від 10.10.2016 №21938/6/99-99-11-03-01-26 звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

В частині позовних вимог щодо оскарження рішення відповідача 2 про результати розгляду скарги від 10.10.2016 № 21938/6/99-99-11-03-01-26 суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З аналізу рішення відповідача 2 про результати розгляду скарги від 10.10.2016 № 21938/6/99-99-11-03-01-26 вбачається, що вони не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов`язку, отже самі по собі не породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов`язки.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що оскільки рішенням про результати розгляду скарги від 10.10.2016 № 21938/6/99-99-11-03-01-26 саме по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання його протиправним та скасування, а отже позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішення про результати розгляду скарги від 10.10.2016 № 21938/6/99-99-11-03-01-26 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо оскарження податкових повідомлень - рішень від 07.07.2016 № , № суд звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини мали місце червні - липні 2016 року, а отже до них мають застосовуватись норми права чинні на момент їх виникнення.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 75.1 та підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно з пунктами 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для здійснення перевірки щодо своєчасності сплати платником податків податку на прибуток та/або порушення останнім правил сплати податку на прибуток.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 06.10.2014 № К/800/52765/13, від 27.10.2014 №К/800/63121/13, від 26.05.2016 № К/800/7055/14, від 21.06.2017 №К/800/14775/16, від 03.10.2016 №К/800/22489/15, від 15.06.2016 №К/800/49074/15, від 20.04.2016 № К/800/31134/15.

Акт від 22.06.2016 № 1347/26-50-12-04-23 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено за результатами проведеної на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України перевірки позивача щодо порушення правил сплати податку на прибуток.

В наданих суду додаткових письмових поясненням відповідачем 1 чітко вказано про те, що акт від 22.06.2016 № 1347/26-50-12-04-23 складено за результатами проведення камеральної перевірки. Крім того факт того що вказаний акт складено саме за результатами камеральної перевірки вбачається з посилання на факт проведення перевірки на підставі підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України в якому надано визначення сутності камеральної перевірки.

Відповідно до акту від 22.06.2016 № 1347/26-50-12-04-23 дані перевірки свідчать про порушення правил сплати податків платником або іншими особами зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори передбачених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме, встановлено порушення позивачем термінів сплати щомісячних авансових внесків з податку на прибуток підприємств за 2014 рік у сумі 52 710,00 грн. (затримка більше 30 днів) та у сумі 10 542,00 грн. (затримка до 30 днів).

З огляду на зазначене, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві під час проведення камеральної перевірки податкової декларації позивача з податку на прибуток за результатами якої складено акт від 22.06.2016 № 1347/26-50-12-04-23 було надано оцінку не повноті, своєчасності подання платником податкової звітності та здійснено візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування), а здійснено надання оцінки дотриманню позивачем правил сплати податку на прибуток визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а отже взято до уваги іншу податкову інформацію ніж дані податкової звітності з податку на прибуток, поданої позивачем.

Отже, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві під час проведення камеральної перевірки, за результатами якої складено акт ввід 30.08.2017 № 6354/26-15-12-08-20/19136446, з`ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З`ясування податковим органом під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не є діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам. Відповідно, інформація, що зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 у справі № 804/7289/15 (провадження №К/9901/28408/18).

З огляду на зазначене, а також враховуючи те, що податкові повідомлення - рішення від 07.07.2016 № та № прийнято на підставі акту, який не може слугувати підставою для його прийняття та з порушення вимог статті 86 Податкового кодексу України суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання їх протиправними та скасування.

Також суд звертає увагу на наступне.

02.09.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15.10.2014 та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Статтею 10 Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Луганською регіональною торгово - промисловою палатою було видано позивачу сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили від 12.02.2015 № 2916, яким засвідчено настання з 01.09.2014 форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: збройного конфлікту або серйозної загрози такого конфлікту, загрози війни на території Луганської області, щодо обов`язку платника податків, а саме сплати податків і зборів у строки та у розмірі встановлених нормативно - правовими актами: податку на прибуток підприємств, а саме, авансового платежу з податку на прибуток за вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, у граничні строки: не пізніше 30 числа кожного місяця, зокрема до: 30.09.2014, 30.10.2014, 30.11.2014, 30.12.2014, 30.01.2015, які унеможливили його виконання в зазначений термін.

Суд визнає неприйнятними доводи податкового органу про необхідність звернення позивача до податкового органу із заявою в порядку пункту 102.6 Податкового кодексу України, оскільки наявність чи відсутність такого звернення не спростовують факту настання для позивача обставин непереборної сили (форс-мажору) з 01.09.2014, що підтверджено сертифікатом Луганської регіональної торгово - промислової палати від 12.02.2015 № 2916, та, як наслідок, факту звільнення його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань відповідно до прямої норми, що діє на час проведення антитерористичної операції в розумінні Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №812/482/17 (адміністративне провадження №К/9901/40882/18, №К/9901/40884/18).

Частинами першою 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" (03680, м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., буд. 8, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.07.2016 № та № та рішення від 10.10.2016 №21938/6/99-99-03-01-25 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 07.07.2016 № та №.

3. В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Державна фіскальна служба України від 10.10.2016 №21938/6/99-99-03-01-25 - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Технокомплект" (03680, м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (однієї тисячі шістсот) грн. 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297, пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов