Справа № 520/11391/2020
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2020 р. № 520/11391/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про відмову ОСОБА_1 у виплаті компенсації за період з 01.07.2015 по 01.08.2018 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 01.08.2018 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, на думку позивача, всупереч вимог чинного законодавства не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року по 01.08.2018 року, чим порушив права та законні інтереси позивача.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки, індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, на яке мав право позивач та не відноситься до інших грошових доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Позивач у відповіді на відзив вказав на необґрунтованість та безпідставність позиції суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебував на військовій службі в органах Держприкордонслужби. Останнє місце військової служби - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ). По серпень 2018 року, позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , який підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16.07.2019 №396-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом а) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року по справі №520/8820/19 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з приводу невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.07.2015р.-01.03.2018р. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.07.2015р.- 01.03.2018р.

Згідно даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року по справі № 520/8820/19 набрало законної сили 31.10.2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач 27.02.2020 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу на суму індексації грошового забезпечення на підставі рішення 520/8820/19.

Відповідач надав відповідь від 03.03.2020р. №11/Д-55/2309 року, відсутні підстави для виплати грошової компенсації втрати частини доходів за невчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 01.03.2018, оскільки, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Кошторисні призначення Державної прикордонної служби України за період 2015-2018 не передбачали здійснення видатків та виплату індексації грошових доходів військовослужбовців. Крім того, вказав, що згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року по справі №520/8820/19 позивачу проведені відповідні нарахування та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року включно, виплату за компенсацію втрати частини доходу на суму індексації грошового забезпечення не було прописано в судовому рішенні.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Частиною другою ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року, яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок).

Згідно із ст. 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індексації інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до п.1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом п.2, 3 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

В п.4 Порядку зазначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Зазначене у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку, а саме те, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону №1058-IV, ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року по справі №336/4675/17), від 21 червня 2018 року по справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року по справі справа №521/940/17, від 10 квітня 2019 року по справі №686/13725/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Водночас, суд зауважує, що умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року по справі №520/8820/19 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з приводу невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.07.2015р.-01.03.2018р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.07.2015р.- 28.02.2018р., що слугує підставою для здійснення нарахування та виплати компенсації.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем у листі 03.03.2020р. №11/Д-55/2309 зазначено, що індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року була нарахована та виплачена, однак у відзиві на позов відповідач вказав, що індексація заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року не нараховувалась.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року.

При цьому, суд зазначає, що лист Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) «Про надання інформації» від 03.03.2020р. №11/Д-55/2309 не є формою рішення суб`єкта владних повноважень, а лише є відповіддю на звернення позивача з роз`ясненням певного кола питань.

Відтак, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року, що є належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах.

З огляду на висновки суду про протиправність бездіяльності відповідача та для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення 01.07.2015 року по 01.03.2018 року.

Щодо позовних вимог про виплату компенсації втрати частини доходу за невчасну виплату індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 01.08.2018 року, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, так як, вказаний період виходить за рамки досліджуваного рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 рок у справі №520/8820/19 періоду виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , а достатніх, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.72-77 КАС України позивачем на підтвердження доводів позовної заяви в цій частині суду не надано.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на позов на відсутність у спірний період у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) достатнього об`єму бюджетного асигнування, який дозволив би нарахувати крім основних складових грошового забезпечення, також компенсацію за затримку індексації, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

З огляду на вказане, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування компенсації за затримку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Таким чином, твердження відповідача, що проведення нарахування та виплати компенсації за затримку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

У той же час, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення відповідача щодо виділення коштів для виплат компенсації за затримку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за спірний період, що свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації за затримку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

За таких обставин, доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань, як причини невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Інших доводів в обґрунтування правомірності не проведення компенсації за затримку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відзив ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_1 ) не містить.

Щодо доводів представника відповідача про недотримання позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року по справі №446/509/16-ц вказав, що неправомірно ототожнювати застосування тримісячного строку як до позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку так і до позовної вимоги про стягнення компенсації у зв`язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати, так як право працівника звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати не обмежене будь-яким строком.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє клопотання представника відповідача в частині залишення позовної заяви без розгляду з підстав порушення строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню.

Питання про стягнення судового збору не вирішується, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій в розумінні п.13 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 01.03.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова