Справа № 280/5331/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 жовтня 2020 року Справа № 280/5331/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринов Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166. )

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (відповідач-1), Головного управління ДПС у Запорізькій області (відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від № 104 від 29 вересня 2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ДПС у Запорізькій області поновити реєстрацію позивача в реєстрі платників єдиного податку наступною датою: з 30 вересня 2017 року.

12 серпня 2020 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали на адресу суду 14 серпня 2020 року надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою судді від 17 серпня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а судове засідання призначено на 14 вересня 2020 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до пункту 299.11 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом. Позивач вказує на те, що жодної перевірки, передбаченої ПКУ, відносно позивача контролюючим органом не проводилося, посилання на акт перевірки не містить й рішення про анулювання реєстрації. Відповідно, позивач не мав можливості доводити помилковість висновків відповідача, а відповідач ухвалив рішення в супереч вимог законодавства. Також вказує на те, що твердження відповідача, що позивачем сума податку за січень 2017 року була сплачена не в повному обсязі є безпідставним, оскільки за 2017 рік позивач сплатила суму податку, що дорівнює сумі, визначеній у податковій декларації за 2017 рік. Оплата підтверджується відповідним квитанціями, які додаються до матеріалів справи. Таким чином зазначає, що у ФОП ОСОБА_1 була відсутня заборгованість зі сплати земельного податку як за січень 2017 року, так і за 2017 рік в цілому, а відтак відповідач не мав підстав для виключення ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця з реєстру платників єдиного податку, тим більш, без проведення перевірки.

В позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№42306 від 11 вересня 2020 року), відповідно до якого зазначає, що анулювання реєстрації платника єдиного податку у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що визначено абз. 3) пунктом 299.10 статті 299 8) пунктом 298.2.3 пунктом 298.2 статті 298 Податкового Кодексу України не передбачає складання акту документальної перевірки. Вказує, що ФОП ОСОБА_2 до контролюючого органу надано 06 лютого 2017 року податкову декларацію з плати за землю в частині орендна плата, де нараховано податкове зобов`язання за 2017 рік на загальну суму 2528,67 грн. ( січень 2017- 780,33грн.; лютий- грудень 2017 року по 158,94 щомісячно) - за земельну ділянку з кадастровим номером :03:040:0121 на суму 1907,4 грн. та за земельну ділянку із кадастровим номером :03:040:0120. Отже, відповідно до індивідуальної картки платника податків по коду бюджетної класифікації 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) 02 березня 2017 року нараховувалась сума податку за січень в розмірі 780,33 грн., тоді як сплачено було лише 220,62 грн. По терміну 02 березня 2017 року виник борг у сумі 559,71 грн. Зазначена сума боргу періодично зменшувалась на суму сплати за місяць та знову поновлювалась після чергових нарахувань.

У відзиві представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглядаючи справу, судом встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2017 року перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Рішенням про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб-підприємців від 29 вересня 2017 року № 104 анульовано реєстрацію платника єдиного податку 30 вересня 2017 року шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 на підставі пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

В липні 2020 року позивачем отримано лист ГУ ДПС у Запорізькій області від 25 червня 2020 року про надання інформації.

Зі змісту даного листа вбачається, що рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб-підприємців № 104 від 29 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_1 виключено 30 вересня 2017 року з реєстру платників єдиною податку.

Підставою виключення визначено начебто наявність податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 559,71 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків.

Підставою анулювання є посилання відповідача на положення абзацу 8 пункту 298.2.3 статті 298 та пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України,

Суд зауважує, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності регламентована главою 2 Розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України, положення цієї глави застосовується в цій постанові в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 3 пункту 299.10. статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку другої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Відповідач вказує, що контролюючий орган прийняв рішення на підставі аналізу податкових декларацій позивача, а також відповідно до індивідуальної картки платника податків по коду бюджетної класифікації 18010900 ( орендна плата з фізичних осіб).

Також у відзиві зазначає, що перевірка податковим органом не проводилась а також акт перевірки теж не складався.

Отже, оскаржуване рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від № 104 від 29 вересня 2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 прийнято контролюючим органом без проведення перевірки та складання акту перевірки, як того вимагає чинне податкове законодавство.

Таким чином, суд погоджується з позивачем про те, що оскаржуване рішення прийняте всупереч поряду та без дотримання вимог спеціального законодавства, що свідчить про відсутність законних підстав для його прийняття. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем надано не було.

Посилання відповідача не те, що у позивача було несплачене податкове зобов`язання, самостійно визначене у податкових деклараціях, то суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання у встановлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкову вимогу.

З правового аналізу вищезазначених норм прав випливає, що законодавцем за контролюючим органом закріплено обов`язок щодо формування та надсилання платнику податків податкової вимоги про сплату боргу у спосіб, визначений Податковим кодексом України.

Водночас, матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції по справі не надано до суду жодних доказів на підтвердження дотримання вищезазначеного порядку щодо формування та направлення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкової вимоги, чим, в свою чергу, обмежив право позивача бути обізнаним про наявність у нього заборгованості зі сплати єдиного податку та можливість оскарження ним вимоги у встановленому порядку.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від № 104 від 29 вересня 2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від № 104 від 29 вересня 2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166. ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від № 104 від 29 вересня 2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку - фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 ;

Зобов`язати ГУ ДПС у Запорізькій області поновити реєстрацію позивача в реєстрі платників єдиного податку наступною датою: з 30 вересня 2017 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПО НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166. ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 2102,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення виготовлено та підписано 30 жовтня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов