Справа № 200/7598/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

30 жовтня 2020 р. Справа №200/7598/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (юридична адреса: 03057, м. Київ, вул. Вишгородська, будинок 21, ), за участі: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (юридична адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2, ), третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Житлово-Будівельного кооперативу «Індикатор-7» (юридична адреса: 03148, м. Київ, вул. Якуба Колшаса, буд. 23, ) про визнання протиправними дії та скасування пунктів 92 та 93 Доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради від 24 червня 2020 року та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити його позов наступним шляхом:

- зупинити дію пунктів 92 та 93 доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 червня 2020 року в частині нежитлового приміщення з пандусом, яке належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В заяві зазначив, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №200/7598/20-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради, за участі: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунального підприємства Київблагоустрій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Житлово-Будівельного кооперативу Індикатор-7, про визнання протиправними дії та скасування пунктів 92 та 93 Доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради від 24 червня 2020 року та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що він є власником нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення площею 53,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке облаштовано пандусом і одним входом через пандус, що підтверджується технічним паспортом на нежитлове приміщення та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між тим, 04 серпня 2020 року до його нежитлового приміщення прийшли співробітники комунального підприємства Київблагоустрій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та повідомили, що на підставі пунктів 92 та 93 доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 червня 2020 року (в яких зазначено належне заявнику нежитлове приміщення) будуть руйнувати (демонтувати) приміщення і все забирати на штраф-майданчик.

Вважав, що вказане доручення є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства; його винесенню (як повідомили співробітники комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) передувало невиконання вимог приписів від 11 червня 2020 року, якими ОСОБА_2 рекомендовано надати до вказаного комунального підприємства документи на нежитлове приміщення. Однак, у приписах не зазначено про порушення вимог законодавства, крім того приписи стосуються не його, а іншої особи.

До того ж зазначив, що 29 жовтня 2020 року до нього заходив інспектор Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та повідомив, що на днях приїде бригада Комунального підприємства «Київблагоустрій» на демонтаж вищезазначеного приміщення та пандусу.

За приписами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що дорученням Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 червня 2020 року комунальному підприємству «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою зазначених в таблиці. До пунктів 92 та 93 таблиці цього доручення внесено вхідну групу та сходи нежитлового приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності та розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник, як власник нерухомого майна, не погоджується з вказаним дорученням в частині, що його стосується, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 подано до суду позов до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунального підприємства Київблагоустрій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Житлово-Будівельного кооперативу Індикатор-7, про визнання протиправними дії та скасування пунктів 92 та 93 Доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради від 24 червня 2020 року та стягнення моральної шкоди, на час розгляду заяви про забезпечення позову рішення суду по справі № 200/7598/20 не ухвалене.

Частиною другою статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) пункт 3 частини першої статті 151 КАС України виключено на підставі Закону №460-IX від 15.01.2020 Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із частиною шостою статті 154 КАС України, в ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів для створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправним, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів особи, за захистом яких вона звернулась або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаних норм слідує, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити наявність хоча б однієї з передбачених статтею 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Так, в обґрунтування необхідності вжиття заходу забезпечення позову позивачем зазначено, що відповідачем порушено процедуру винесення оскаржуваного доручення, та у разі зруйнування відповідачем нежитлового приміщення позивача, відновлення прав позивача, у разі задоволення позову, буде значно ускладнено.

В той же час, позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів. Так само позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідач має намір руйнувати його нежитлове приміщення.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд звертає увагу на те, що загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в частині другій статті 150 КАС України.

В заяві про забезпечення позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, оскільки йдеться лише про ймовірність та припущення можливості настання таких порушень.

В обґрунтування заяви позивач також посилається на порушення процедури винесення оскаржуваного доручення, що може бути встановлене лише під час розгляду справи по суті.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що всі вищенаведені доводи заявника також були оцінені Першим апеляційним адміністративним судом при винесенні постанови 27 жовтня 2020 року у справі №200/7419/20-а під час апеляційного перегляду законності та обґрунтованості прийняття Донецьким окружним адміністративним судом ухвали від 10 серпня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 . Суд також зауважує, що заявником будь-які нові докази до даної заяви не долучені.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Житлово-Будівельного кооперативу «Індикатор-7», про визнання протиправними дії та скасування пунктів 92 та 93 Доручення Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради від 24 червня 2020 року та стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 30 жовтня 2020 року.

Суддя О.В. Зінченко