Справа № 520/9740/2020
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 жовтня 2020 року № 520/9740/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа - АТ "Банк Форвард" про визнання дій протиправними, скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни щодо арешту коштів боржника ОСОБА_1 , згідно з постановою ВП №62376665 від 18.06.2020, які зберігаються на рахунку, який відкритий в АТ "Райффайзен Банк Аваль" МФО 300335 - незаконними;

- скасувати постанову від 18.06.2020 у виконавчому провадженні №62376665 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами, визначеними ст.287 КАС України.

15.10.2020 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 03-05/64 та відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Згідно проведеного розподілу автоматизованою системою документообігу суду, вказана справа повторно розподілена до провадження судді Сагайдаку В.В.

Ухвалою суду від 20.10.2020 прийнято справу до розгляду.

З матеріалів справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павєлків Т.Л. перебуває виконавче провадження №62376665 з примусового виконання виконавчого напису №1803 приватного нотаріуса КМНО Кравець О.О. про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 20282,18 грн.

18.06.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №62376665, постановами приватного виконавця від 18.06.2020 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та накладено стягнення з боржника основної винагороди.

18.06.2020 приватним виконавцем постановою накладено арешт на грошові кошти, що належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 та містяться на відкритих рахунках в наступних банківських установах: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», МФО 300528; Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», МФО 300465; Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль», МФО 300335; Публічне акціонерне товариство» Укрсиббанк», МФО 351005; Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», МФО 300346; Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», МФО305299; Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», МФО300614; Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», МФО 320478; Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», МФО 322001; Акціонерне товариство «Пумб», МФО 334851, Акціонерне товариство «Банк Форвард», МФО 380418; АТ «Таскомбанк», МФО 339500; АТ «А-Банк», МФО 307770, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

Позивач вважаючи, що приватним виконавцем протиправно прийнято рішення про арешт коштів, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закону 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З матеріалів справи слідує, що незгода позивача зі спірною постановою приватного виконавця від 18.06.2020 року у ВП №62376665 ґрунтується на тому, що на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Райфайзен Банк Аваль», на який накладено арешт, здійснюється виплата заробітної плати.

Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» від 08.07.2020, наданої представником позивача до матеріалів справи, відносно позивача відкрито картковий зарплатний рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 (а.с.12).

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати унеможливлює своєчасне отримання таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадянина на оплату праці.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19, від 17 січня 2020 № 340/1018/19.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, накладення приватним виконавцем арешту на рахунок, відповідно до якого здійснюється виплата заробітної плати, суперечить вищенаведеним нормам Закону.

Твердження відповідача з приводу необізнаності приватного виконавця щодо поширення на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Райфайзен Банк Аваль», спеціального режиму використання, суд визнає необґрунтованим, оскільки, відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. (п.21, 22 ч.1 ст.28 Закону).

Так, згідно з ч. 1 ст.70 Закону 1404-VIII визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, вказаною нормою права передбачено обмеження щодо відрахувань із заробітної плати під час вчинення виконавчих дій, натомість приватний виконавець наклавши арешт на грошові кошти боржника, які містяться на рахунках, призначених для отримання заробітної плати, фактично взагалі позбавив можливості позивача розпоряджатися такими коштами.

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 1, 2 ст. 68 Закону 1404-VIII визначено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Доказів перевірки факту відсутності в боржника коштів на інших рахунках у банках чи інших фінансових установах, відмінних від рахунку для виплати заробітної плати, для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум відповідачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 56 Закону арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Досліджуючи зміст спірного рішення, судом з`ясовано, що у постанові від 18.06.2020 у ВП №62376665 1) не визначено розміру суми стягнення, що суперечить вимогам ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», 2) здійснені виконавчі дії відносно усіх наявних у боржника відкритих рахунків у фінансових установах без наведення обґрунтування такої необхідності, 3) приватним виконавцем не надано до суду доказів відсутності коштів на одному конкретному рахунку достатніх для задоволення вимог стягувача, що також, суперечить положенням ч.5, 6 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи доводи сторін, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999 р. по справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 р. по справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011 р. по справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010 р. по справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 р. по справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 р. по справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), згідно з якою право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Частиною ч.4, 5 ст.29 Закону визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, 246, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павєлків Тетяни Леонідівни, третя особа - АТ "Банк Форвард" про скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни щодо арешту коштів боржника ОСОБА_1 , згідно з постановою ВП №62376665 від 18.06.2020, які зберігаються на рахунку, який відкритий в АТ "Райффайзен Банк Аваль" МФО 300335.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павєлків Тетяни Леонідівни від 18.06.2020 про арешт коштів боржника, винесену в рамках виконавчого провадження №62376665.

Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павєлків Тетяни Леонідівни (02094, м.Київ, вул.Юрія Поправки, 6, офіс 15) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2020 року.

Суддя Сагайдак В.В.