Справа № 640/7229/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Київ № 640/7229/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса як ВПО: АДРЕСА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 2600-0314-8/2738 від 03 березня 2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з моменту звернення з відповідною заявою 10 січня 2020 року.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він у зв`язку з настанням пенсійного віку та за наявності необхідного стажу звернувся до пенсійного органу для призначення пенсії за віком, однак пенсійним органом у призначенні пенсії позивачу було відмовлено.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти аргументів позивача викладених в позовній заяві, відповідачем було подано відзив, в якому останній зазначає, що з аналізу поданих позивачем документів пенсійним органом було встановлено, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж (10 років), у зв`язку з чим у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно заяви від 10 січня 2020 року № 306 позивачу було відмовлено.

Відповідач зазначає, що приймаючи вказане вище рішення, суб`єкт владних повноважень діяв та керувався виключно вимогами чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується його паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Центральним Міським РВ Макіївського МУУМВС України в Донецькій області 02 вересня 1996 року.

10 січня 2020 року я звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також судом під час розгляду справи встановлено, що разом із заявою позивачем було надано копію трудової книжки, паспорту, ідентифікаційного номеру, довідки про заробітну плату, документи про виконання роботи тощо.

Для підтвердження наявного пільгового трудового стажу позивачем було надано до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві довідку № 163/100 від 06 червня 2019 року, видана підприємством «Шахта ім. В.М.Бажанова», на якому працював відповідач.

Крім вказаної вище довідки позивачем було надано пенсійному органу трудову книжку, з якої вбачається, що в період з 09 липня 1992 року по 31 січня 1996 року позивач працював на підприємстві «Шахта ім. В.М.Бажанова» ПО «Макіїввугілля», а саме відповідно до запису № 8 - 09 липня 1992 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті; запис № 9 - 01 лютого 1996 року переведений заступником начальника дільниці ремонту забійного обладнання - посада, яка передбачена Списком 1; 19 грудня 2006 року звільнений за власним бажанням.

Рішенням № 2600-0314-8/2738 від 03 березня 2020 року позивачу було відмовлено, при цьому мотивуючи свою відмову, пенсійний орган зазначив, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж (10 років), оскільки останнім не було надано довідки про підтвердження пільгової роботи.

Також, пенсійний орган звернув увагу, що документи, а саме уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, які знаходяться в районах проведення антитерористичної операції, є недійсними і не створюють правових наслідків та, відповідно, не можуть бути враховані при призначенні пенсії, у зв`язку з чим відповідачем було враховано лише роботу за Списком № 1, який відповідно до даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, складає 7 років 11 місяців 16 днів.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у не призначенні позивачу пенсії на підставі його заяви протиправною, останній звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (із змінами і доповненнями) громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року;

- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців;

- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років;

- з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років;

- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років;

- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених умовах, за наявності передбаченого стажу роботи, пенсії за віком на загальних умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Розділом 1 підрозділу 1 списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року, визначено, що правом на пільгову пенсію користуються всі працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах по видобутку вугілля.

Згідно з розділом 1 «Гірничі роботи» списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26 січня 1991 року, правом на пільгову пенсію користуються всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року № 345-VI (із змінами і доповненнями) вбачається, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки підприємство «Шахта ім. В.М. Бажанова» ПО «Макіїввугілля» знаходиться на не підконтрольній українській владі території, відповідач мав обов`язок перевірити спеціальний трудовий стаж позивача за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, суд зауважує, що довідкою № 163/100 від 06 червня 2019 року, виданою підприємством «Шахта ім. В.М.Бажанова», на якому працював відповідач, підтверджено трудовий стаж останнього та зазначено про виконання ним роботи, яка передбачена списком № 1 в періоди з 09 липня 1992 року по 31 січня 1996 року, з 01 лютого 1996 року по 19 грудня 2006 року.

Зазначена довідка містить посилання на первинні документи, на підставі яких їх видано.

Крім того, суд звертає увагу, що про роботу позивача на підземних роботах у вказані періоди свідчать записи у трудовій книжці останнього.

Суд зауважує, що відсутність у пенсійного органу можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що полягають у відмові призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи, що записами у трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та зібраними по справі доказами, підтверджено, що позивач повних 14 років працював підземним гірничим робітником, тобто виконував роботу, яка включена до Списку № 1, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на пенсію зі зниженням пенсійного віку на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до частини 2 пункту 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з моменту звернення з відповідною заявою 10 січня 2020 року, суд дійшов висновку про їх передчасність, оскільки як було встановлено судом, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком саме через те, що довідки, в яких зазначено періоди роботи позивача, видана підприємством, яке розташовано на тимчасово окупованій території, а не з будь-яких інших підстав, що, в свою чергу, свідчить про те, що відповідач не обчислював періоди роботи позивача, зазначені у цій довідці, тобто, не повно та не всебічно розглянув поданий позивачем пакет документів, а тому суд, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме,

- про визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 2600-0314-8/2738 від 03 березня 2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- про вихід за межі позовних вимог та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі;

- про відмову у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 420,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 2600-0314-8/2738 від 03 березня 2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса як ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова