Справа № 640/5481/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Київ № 640/5481/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі відповідач, Святошинський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) з вимогами визнати протиправними та скасувати постанови від 06.11.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 185414,36 грн. та постанови від 06.11.2019 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1500 грн, які винесено в рамках виконавчого провадження № 52627511.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в рамках виконавчого провадження № 52627511, яке відкрито відповідачем на підставі виконавчого листа № 2/756/65/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва 18.06.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» боргу у розмірі 1 854 143,64 грн, головним державним виконавцем Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О.(далі - головний державний виконавець Маціборук В.О.) винесено постанову від 06.11.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 185414,36, та постанову від 06.11.2019 про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1500 грн.

Однак в рамках виконавчого провадження № 52627511 відповідачем фактично повернуто стягувачу 1 150 708 грн, а тому сума виконавчого збору повинна бути пропорційною до фактично стягнутої суми боргу. Витрати на проведення виконавчих дій також не підтверджені відповідними документами.

Таким чином, позивач, з огляду на викладене, вважає, що постанови від 06.11.2019 про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/5481/20, визначено провадити розгляд справи одноособово з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України, призначено судове засідання на 30 квітня 2020 року, витребувано у Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві завірені матеріали виконавчого провадження № 52627511.

22 квітня 2020 року до суду надійшли пояснення відповідача по справі, у яких відповідач вказує на те, що у Святошинському районному відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало на виконанні виконавче провадження № 52627511 з виконання виконавчого листа № 2/756/65/14 від 18.06.2014, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення боргу за споживчим кредитом у розмірі 1 854 143,64 грн з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

У рамках виконавчого провадження боржником не вчинено жодних дій на виконання рішення суду, розпочато примусове стягнення боргу.

Відповідачем вжито всіх необхідних заходів для реалізації нерухомого майна боржника - домоволодіння, що складається з житлового будинку 90,8 кв. м. загальної площі та земельної ділянки 0,1194 га, кадастровий номер :01:051:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом проведення електронних торгів. Проте торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Зазначене вище нерухоме майно, реалізація якого не відбулася шляхом проведення електронних торгів, передано стягувачу за ціною перших електронних торгів, відповідно до п. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Вартість майна на момент проведення електронних торгів становила 1 150 708,00 грн.

У подальшому, керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору 10% від суми боргу, що становить суму грошових коштів у розмірі 185414,35 грн. та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій на суму 1500 грн.

Відповідач просить розглядати справу без участі його представника.

Також 22 квітня 2020 року до суду надійшли завірені матеріали виконавчого провадження № 52627511, які були витребувані ухвалою Окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року.

27 квітня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв`язку із встановленням карантину в Україні. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи з урахуванням наявних у справі матеріалів та ухвалює рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2016 державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийнято постанову від 11.10.2016, якою постановлено відкрити виконавче провадження № 52627511 з виконання виконавчого листа № 2/756/65/14 від 18.06.2014, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення боргу за споживчим кредитом у розмірі 1 854 143,64 грн з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», та стягнути з боржника виконавчий збір 185414,36 грн.

У рамках виконавчого провадження № 52627511 відповідачем прийнято постанову від 25.06.2019 про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на нерухоме майна - домоволодіння, що складається з житлового будинку 90,8 кв. м. загальної площі та земельної ділянки 0,1194 га, кадастровий номер :01:051:0014, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

У подальшому відповідачем вжито всіх необхідних заходів для реалізації арештованого майна боржника, шляхом проведення електронних торгів.

Листом від 10.10.2019 Державне підприємство «Сетам» повідомило Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про те, що електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», скориставшись своїм правом, звернулось до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою від 10.10.2019, в якій просило залишити за стягувачем ТОВ «Кей-Колект» нереалізоване (іпотечне) майно: житловий будинок (загальна площа 90,8 кв.м.) та земельна ділянка площею 0,1194 га кадастровий номер :01:051:0014, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем прийнято постанову від 17.10.2019 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, відповідно до якої передано стягувачу ТОВ «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/756/65/14 від 18.06.2014, виданого Оболонським районним м. Києва, наступне майно: житловий будинок (загальна площа 90,8 кв.м.) та земельна ділянка площею 0,1194 га кадастровий номер :01:051:0014, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до акта про передачу предмету іпотеки стягувачу у рахунок погашення боргу, затвердженого 17.10.2019 начальником Святошинського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сувало М.С., вартість майна на момент проведення електронних торгів становила 1 150 708, 00 грн.

У подальшому на підставі заяви ТОВ «Кей-Колект» відповідачем прийнято постанову від 06.11.2019 ВП № 52627511 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також 06.11.2019 відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, та постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 185414,36 грн. на підставі якої відкрито виконавче провадження № 60870717.

Відповідачем 06.11.2019 винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та постановлено стягнути з ОСОБА_1 1500 грн, на підставі якої відкрито виконавче провадження № 60870830.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 11 березня 2020 року за наслідками розгляду справи № 2540/3203/18.

За приписами частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З 28 серпня 2018 року частину другу статті 27 Закону №1404-VІІІ змінено, (Законом України №2475-VIII від 3 липня 2018 року) та визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 52627511 відкрито 11.10.2016, а 06.11.2019 виконавчий лист повернуто заявнику за заявою останнього.

Тобто, в даній справі з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості боржника, база обрахунку виконавчого збору змінювалась.

Так, у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що положення статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній у період до 28 серпня 2018 року) зменшували відповідальність боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній з 28 серпня 2018 року), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, а сторонами не заперечується, що в рамках виконавчого провадження № 52627511 державним виконавцем були проведені виконавчі дії, в результаті яких стягувачу ТОВ «Кей-Колект» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/756/65/14 від 18.06.2014, виданого Оболонським районним судом м. Києва, передано нерухоме майно - домоволодіння, що складається з житлового будинку 90,8 кв. м. загальної площі та земельної ділянки площею 0,1194 га, кадастровий номер :01:051:0014, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Мічуріна, 9.

Відповідно до звіту про оцінку вказаного нерухомого майна, станом на 13.08.2019 його ринкова вартість становила 1 150 708 грн.

З урахуванням того, що зміни, внесені Законом №2475-VIII, погіршили становище боржника, а також те, що державним виконавцем було передано стягувачу нерухоме майно вартістю 1 150 708 грн, враховуючи правові висновки Великої палати Верховного Суду за результатами розгляду справи з аналогічних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова та підлягає скасуванню.

Також позивачем заявлено вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 06.11.2019 про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1500 грн.

Враховуючи, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких документів, які підтверджують той факт, що сума витрат, понесених під час приведення виконавчих дій становить саме 1500 грн, а відповідачем не надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч.1, 2 ст. 76 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку та наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконними та скасування постанов - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 06.11.2019 ВП № 52627511, винесену головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук Вікторією Олександрівною.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.11.2019 ВП № 52627511, винесену головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук Вікторією Олександрівною.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда