Справа № 320/8090/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року № 320/8090/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 5927,52 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 невиплачену заборгованість по пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 5927,52 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по день фактичної виплати заборгованості;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019, яке набрало законної сили 27.09.2019, було, зокрема, зобов`язано Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», а також звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Так, позивач зазначає, що на виконання вказаного рішення, пенсійним органом було зараховано на її поточний рахунок кошти в межах стягнення за один місяць - травень 2018 року, в розмірі 1481,88 грн., та повідомлено, що кошти за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 в сумі 2963,76 грн. та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 4445,64 грн. будуть виплачені у Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду". Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, остання, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На час прийняття рішення у даній справі відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано розпорядження Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код 41249051, місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область, 09100) від 08.05.2018 № 824307 та 07.08.2018 № 824307.

Визнано протиправною бездіяльність Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код 41249051, місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область, 09100), що виявилась у невиплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409,40 грн.

Зобов`язано Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код 41249051, місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область, 09100) виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №320/591/19 апеляційну скаргу Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто особі, яка її подала.

14.08.2019 в адміністративній справі №320/591/19 видано два виконавчі листи: щодо звернення рішення до негайного виконання в частині присудження виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії у межах суми стягнення за один місяць, та щодо зобов`язання Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код 41249051, місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область, 09100) виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №320/591/19 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; у виконавчих листах, виданих Київським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 320/591/19, здійснено заміну боржника - Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області - його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

30.06.2020 представником позивача, адвокатом Шокуровим Дмитром Геннадійовичем, було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області адвокатський запит №30/06-4, в якому останній просив повідомити підстави невиконання посадовими особами пенсійного органу рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 по справі №320/591/19, яке набрало законної сили, щодо виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. та негайного виконання цього рішення в частині присудження виплат пенсії у межах суми стягнення за один місяць; повідомити розмір заборгованості з виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по день отримання запиту з деталізацією по місяцях; надати інформацію чи проводилось пенсійним органом нарахування та виплата ОСОБА_1 компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018; у разі проведення такої виплати - надати довідку про розмір нарахувань та виплат; у разі не проведення нарахувань - повідомити підстави.

У відповідь на адвокатський запит, пенсійний орган, листом від 07.07.2020 №1000-0236-8/55135 повідомив, зокрема те, що кошти по рішенню Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19 в межах суми стягнення за один місяць зараховано на поточний рахунок позивача через ПАТ "Ощадбанк" за травень 2018 року в розмірі 1481,88 грн.; кошти за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 4445,64 грн. будуть виплачені у Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених в ході виконання рішення суду у справі №320/591/19, яке набрало законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно з вимогами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

За змістом статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання, то такі особи мають право звернутися із заявою про роз`яснення такого судового рішення.

Крім того, статтю 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси то вона повинна була звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача або ж подати заяву про роз`яснення судового рішення, відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо строків його виконання, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі. Також потрібно враховувати, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19, то відповідно, ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

При цьому, щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по день фактичної виплати заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-III, передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Згідно статті 3 Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону №2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону №2050-III та Порядку №159, слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 може бути виплачена позивачу у тому ж місяці, у якому буде здійснюватися виплата заборгованості за відповідний період.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Ураховуючи викладене вище, позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню, а право позивача щодо отримання компенсації втрати частини доходів може буде порушеним після виплати заборгованості за відповідний період, та лише за умови не виплати компенсації у тому ж місяці.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача моральну шкоду, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення на користь позивача з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю є прийняття судом одного з рішень, зазначених у п.п. 1 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій або бездіяльності відповідача, скасування його рішень, що були прийняті в ході виконання рішення суду у зазначеній судовій справі, у цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.