Справа № 640/13944/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Київ № 640/13944/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої

служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

(03127, м. Київ, вул. Виборзька, 32)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

за участю:

позивача - не прибула,

представника відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною та неправомірною бездіяльність головного державного рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо непроведення перевірок виконання рішення боржником як заходи примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року по справі №640/7072/19 в межах виконавчого провадження №61003309;

- зобов`язати головного державного рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконати свою роботу відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» та виконати рішення суду в межах виконавчого провадження №61003309.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що державний виконавець не вживає всіх законодавчо передбачених дій з метою належного виконання судового рішення в адміністративній справі №640/7072/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/13944/20 та призначено до судового розгляду.

Позивач надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на виконання вимог ухвали суду надіслав до суду копію матеріалів виконавчого провадження №61003309.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково:

- визнано бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком у період з травня 2018 року по липень 2018 року протиправною;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму неотриманої пенсії за період з травня 2018 року по липень 2018 року та здійснити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за період з травня 2018 року по липень 2018 року у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат»;

- в решті позовних вимог відмовлено.

13 січня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Вказаний виконавчий лист пред`явлено органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Позивач, стверджуючи, що державним виконавцем не вжито всіх належних заходів при примусовому виконанні виконавчого листа від 13 січня 2020 року, звернулася до суду за захистом своїх порушених соціальних прав з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон в редакції станом на момент існування спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 26 цього Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

17 січня 2020 року позивачем до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва, виданого 13 січня 2020 року в справі №640/7072/19.

22 січня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №61003309 з примусового виконання виконавчого листа №640/7072/19, виданого 13 січня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму неотриманої пенсії за період з травня 2018 року по липень 2018 року та здійснити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за період з травня 2018 року по липень 2018 року у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат».

Боржником у вказаній постанові від 22 січня 2020 року зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Пунктом 2 постанови від 22 січня 2020 року визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

З матеріалів виконавчого провадження №61003309 вбачається, що 14 лютого 2020 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надіслав державному виконавцю заяву №2600-0803-5/7121 від 03 лютого 2020 року, в якій боржник повідомив про виконання судового рішення в межах резолютивної частини; заборгованість за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року в сумі 7 408,68 грн. обліковується відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року №637 та підлягає виплаті на умовах окремого порядку, після прийняття цього порядку Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

18 лютого 2020 року головним державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання судового рішення боржником без поважних причин.

Пунктом 2 постанови про накладення штрафу від 18 лютого 2020 року зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне виконання рішення.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 15 вересня 2020 року відповідачем прийнято постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві штрафу у розмірі 10 200,00 грн. за повторне невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Крім того, 15 вересня 2020 року державним виконавцем надіслано Шевченківському управлінню поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві подання про притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання боржником станом на 15 вересня 2020 року рішення суду без поважних причин.

Того ж дня, 15 вересня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, виконання рішення суду покладено виключно на боржника, в даному випадку на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві. Державний виконавець здійснює перевірку виконання рішення боржником та не може підміняти собою останнього в частині реалізації обов`язку виконати рішення суду.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність - це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

Вищенаведене в сукупності свідчить, що відповідачем вжито всіх законодавчо передбачених заходів, передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», відтак оскаржувана бездіяльність в межах спірних правовідносин відсутня.

Як наслідок, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що Кодексом адміністративного судочинства України позивачу як стягувачу у виконавчому провадженні №61003309 надано право звернення до суду у разі необхідності встановлення або зміни порядку чи способу виконання судового рішення; встановлення судового контролю за виконанням рішення суду; оскарження в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у задоволенні заяви позивача про встановлення контролю за рішенням Окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року залишено без змін.

Також суд враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року в справі №640/7072/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, тобто боржника за ВП №61003309, подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року у справі № 640/7072/19 у місячний строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Вищенаведені обставини підтверджують, що саме на боржника, а не на державного виконавця, покладено обов`язок виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з критеріїв, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього вчинити певні дії.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук