Справа № 460/2601/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2601/20 пров. № А/857/7264/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

представник позивача: Крестинська Л.А.

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №460/2601/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Жуковська Л.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 12.05.2020,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непризначення з 27.12.2019 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 27.12.2019 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши в стаж роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003 в повному обсязі незалежно від фактичної тривалості роботи в цей період.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 3. Вказує про те, що оскільки має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та досягнувши пенсійного віку - 27.12.2019 звернувся до ГУПФ України у Рівненській області з заявою про призначення пенсії із заниженням віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, відповідач листом від 14.01.2020 №24/02-05 повідомив про відмову в призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує про те, що в якості аргументів щодо відмови в призначенні пенсії зазначено, що факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не підтверджено. Також відмова відповідача аргументувалася недостатністю необхідного стажу для призначення пенсії. Вважає таку відмову протиправною.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови зменшити ОСОБА_1 пенсійний вік на 6 років при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення шляхом викладення пункту 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити мені, ОСОБА_1 з 27 грудня 2019 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зарахувавши в стаж роботи період моєї роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003 року в повному обсязі незалежно від фактичної тривалості роботи в цей період. Пункт 4 резолютивної частини рішення виключити. А також, змінити рішення в частині розподілу судових витрат, повернувши йому сплачений при поданні позову судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.. Вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених мною при розгляді справи судом апеляційної інстанцій, а саме повернути мені сплачений мною при поданні апеляційної скарги судовий збір у сумі 630 грн. 60 коп..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обраний судом спосіб захисту порушених прав позивача є неефективним та таким, що не спроможний реально забезпечити захист порушених прав позивача та не спроможний унеможливити подальші неправомірні дії відповідача. Зазначено, що у випадку призначення пенсії або відмови у призначенні пенсії пенсійний орган не має дискреційних повноважень. А саме, якщо особою подано всі документи, необхідні для призначення пенсії, досягнуто пенсійного віку та особа має необхідний стаж роботи, то пенсійний орган в такому разі не може прийняти довільне рішення, а зобов`язаний прийняти рішення про призначення пенсії. Відносно включення до стажу роботи періоду з 01.01.1999 року по 31.12.2003 року в повному обсязі незалежно від кількості вихододнів, зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, що особисто ним було невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин. Також, вказує на те, що незбереження та неподання до архіву роботодавцем інформації про те, чи проводилися засідання компетентного органу про зарахування або не зарахування йому стажу в повному обсязі, не може негативно відображатися на його правах на пенсійне забезпечення.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року в справі №460/2601/20 скасувати, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Поряд з цим зазначає, що на момент звернення до відповідача позивач не досягнув необхідного віку для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, а тому не набув права на призначення такого виду пенсії.

Позивачем на вказаний відзив було подано відповідь, в якому ним зазначено, що доводи відповідача викладені ним у відзиві слід відхилити, як такі, що не відповідають законодавству та не узгоджуються з матеріалами справи, а його апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином, який відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993 постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення (категорія 3) (а.с.9).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_2 проживав з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по теперішній час в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, територія якого згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Підставою видачі вказаної довідки є погосподарські книги та особові рахунки (а.с.12).

23.12.2019 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії, до якої було долучено паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993, трудову книжку, військовий квиток, дипломи, довідку про місце проживання та копії архівних документів (а.с.10).

Однак, 14.01.2020 Володимирецький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області своїм листом №24/02-5 повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з ст. ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відсутнє право на зниження пенсійного віку та необхідний стаж (а.с.11).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що довідкою виданою виконкомом Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 10.05.2019 №1828 підтверджується факт постійного проживання або постійної роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по 10.05.2019, що вказує на наявність у позивача права на зменшення пенсійного віку на 6 років при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім цього, встановлено, що у період з 01.04.1999 по 01.04.2003 позивач не відпрацював в колгоспі встановленого мінімуму трудоднів, відтак, з врахуванням норм ст.56 Закону №1788-XII зазначений період роботи в сільськогосподарському виробничому кооперативі ім. Т.Шевченка незалежно від фактичної тривалості роботи в даний період зарахуванню в стаж роботи не підлягає. В підсумку зазначено, що з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 3 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII) передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно з п.3 ч.1 ст.14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частиною 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV та Закону №796-XII (ч.3 ст.55 Закону №796-XII).

Як уже зазначалось, ОСОБА_1 є громадянином, який відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993 постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення (категорія 3). Даним посвідченням також підтверджується той факт, що станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» с.Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

З матеріалів справи встановлено, що в період з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по теперішній час позивач проживав в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 10.05.2019 №1828 (а.с.12).

Зазначені обставини в своїй сукупності беззаперечно підтверджують право позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років, як це передбачено вищенаведеними нормами ст.55 Закону №796-XII, оскільки зазначеною довідкою підтверджується факт постійного проживання або постійної роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.07.1986 та період проживання позивача в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по10.05.2019.

Крім цього, частиною 1 статті 26 Закону №1058-ІV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

З врахуванням зазначеної норми та того, що в силу вимог ст.55 Закону №796 позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу, колегія суддів констатує, що для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж 20 років.

Згідно з ч.1, 2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 №5-16 позивач 16.05.1996 прийнятий на роботу в колгосп імені Шевченка Володимирецького району колгоспником на цегельний завод. У період з 01.04.1996 працював колгоспником, кількості відпрацьованих трудоднів 188, мінімум трудоднів 150, з 01.04.1997 кількість відпрацьованих трудоднів 255, мінімум трудоднів 150, з 01.04.1998 кількість відпрацьованих трудоднів 243, мінімум трудоднів 150, з 01.04.1999 кількість відпрацьованих трудоднів 97, мінімум трудоднів 150, з 01.04.2000 кількість відпрацьованих трудоднів 60, мінімум трудоднів 150, з 01.04.2001 кількість відпрацьованих трудоднів 62, мінімум трудоднів 150, з 01.04.2002 кількість відпрацьованих трудоднів 83, мінімум трудоднів 150, з 01.04.2003 кількість відпрацьованих трудоднів " - ", мінімум трудоднів 150.

27.05.2004 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с.13-16).

Також, зазначені обставини підтверджуються архівною довідкою Трудового архіву Володимирецького району від 29.05.2018 №236/04-02 (а.с.24).

Поряд з цим, відповідно до наданої інформації Трудовим архівом Володимирецького району на адвокатський запит від 18.03.2020 №251/04-02, книги наказів з особового складу, книги протоколів загальних зборів колгоспників та рішення правління колгоспу ім. Шевченка / СВК ім. Шевченка в с.В. Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області за 1999 2004 роки на зберігання не надходили (а.с.29).

Таким чином встановленні обставини підтверджують, що у період з 01.04.1999 по 01.04.2003 позивач не відпрацював в колгоспі встановленого мінімуму трудоднів, відтак, згідно з ст.56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Покликання позивача у апеляційній скарзі на інші обставини не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують встановлені обставини справи.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частинні зарахування в стаж роботи період роботи в сільськогосподарському виробничому кооперативі ім.Шевченка з 01.01.1999 по 31.12.2003 незалежно від фактичної тривалості роботи в даний період до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 27.12.2019 пенсію за віком, колегія суддів зазначає наступне.

З практики Європейського суду слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

При цьому, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Правову позицію, щодо вирішення питання призначення пенсії, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

За таких обставин є вірним висновок суду першої інстанції щодо обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, а саме шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням висновку суду.

Враховуючи встановленні обставини справи та чинні законодавчі норми колегія суддів прийшла до неспростовного переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №2 від 30.03.2020 (а. с. 5), судом першої інстанції вірно та у відповідності до вимог ч.3 ст. 139 КАС України стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 420,40 грн.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи те, що колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №460/2601/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 30.10.2019 у зв`язку з перебуванням судді Шинкар Т.І. у відпустці