Справа № 160/11892/19
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 160/11892/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року по адміністративній справі №160/11892/19, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 27.11.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (далі Центральне УПСЗН Дніпровської МР), в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової компенсації в сумі 284,40 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі постанови КМ України № 836 );зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому одноразову компенсацію призначену за втрату здоров`я як інваліду ІІ групи у розмірі 45 мінімальний заробітних плат, згідно ст. 48 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ) , з урахуванням отриманої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та має ІІ групу інвалідності. Починаючи з 01.01.2015 року виплата одноразової компенсації здійснюється у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а до 01.01.2015 року має застосовуватися ст.48 Закону №796-ХІІ , так як інвалідність встановлена позивачу до прийняття постанови. Всупереч наведеному, відповідачем виплачена компенсація у відповідності до постанови КМ України № 836, що на його думку є неправомірним.

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність посилань позивача, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової компенсації в сумі 284,40 грн. відповідно до постанови КМ України № 836; зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову компенсацію, згідно ч. 1 ст. 48 Закону №796-ХІІ у розмірі 45 мінімальний заробітних плат, з урахуванням отриманих сум, а саме у сумі 11 505, 60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу у 2005 році, всупереч приписів ст. 48 Закону №796-ХІІ виплачена одноразова компенсація як інваліду II групи в розмірі, встановленому КМ України № 836, оскільки на той час будь - яких обмежень відносно застосування до даних правовідносин норми Закону не передбачалося.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому одноразову компенсацію в розмірі 11 505,60 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким зобов`язати виплатити йому допомогу в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру заробітної плати, станом на момент виплати. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах неповного дослідження судом обставини справи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального права та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Клопотання позивача щодо розгляду справи з участю сторін задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до приписів пп.3 ч.6 ст.12 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо ,зокрема ,здійснення соціальних виплат, допомоги, пільг відносяться до категорії незначної складності, які підлягають розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року відповідає, в зв`язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_1 , Центрального УПСЗН Дніпровської МР не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 21.03.2005 року перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії ІІ групи інвалідності; у квітні 2005 року йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС виплачено одноразову компенсацію як інваліду II групи в розмірі 284,40 грн., який встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836.

09.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Центрального УПСЗН Дніпровської МР, що є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, в якій просив перерахувати та виплатити йому одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії ІІ групи інвалідності, відповідно до приписів ст. 48 Закону №796-ХІІ (в редакції станом на 2005 рік) у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Центральним УПСЗН Дніпровської МР листом № 1748/01-15 від 19.08.2019 року повідомлено позивача, що одноразова компенсація при встановленні йому інвалідності, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вже нарахована у квітні 2005 року в розмірі 284,40 грн. згідно постанови КМ України № 836, підстави для повторного нарахування відсутні.

27.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх інтересів до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 48 Закону №796-ХІІ , в редакції станом на 2005 рік, визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в розмірах, зокрема інвалідам ІІ групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Виплата компенсації здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Приписами постанови КМ України № 836, що була чинна до 14.05.2015 року, визналося, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачуються, зокрема, інвалідам II групи - 28440 тис. карбованців, що згідно Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" № 25.08.1996 року № 762/96, становить суму 284, 40 грн.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що встановлений в 1996 році постановою КМ України № 836 розмір компенсаційних виплат протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому законами України, а розмір мінімальної заробітної плати, згідно з внесеними Верховною Радою України змінами до державного бюджету зростав кожен наступний рік, при цьому вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону №796-ХІІ.

Оскільки Верховна Рада України, та Кабінет Міністрів України з 1996 року по 2005 рік включно будь-яких рішень з цих питань не приймали, суд першої інстанції, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, дійшов вірного висновку про необхідність застосування при нарахуванні і виплаті позивачу одноразової компенсації приписів ст. 48 Закону №796-ХІІ та врахуванні розміру мінімальної заробітної плати, встановленого ст. 83 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" ,яким з 1 січня 2005 року установлений розмір мінімальної заробітної плати 262 грн. на місяць, а не постанову КМ України № 836.

Матеріалами справи підтверджено, і зазначена обставина не заперечується сторонами, що виплачений ОСОБА_1 в квітні 2005 року розмір одноразової компенсації складає суму 284,40 грн., що відповідає положенням постанови КМ України № 836, в той же час докази виплати відповідачем позивачу 45 мінімальних заробітних плат відповідно до приписів ст. 48 Закону №796-ХІІ відсутні.

Згідно положень ст. 48 Закону №796-ХІІ позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії ІІ групи інвалідності має право на отримання одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат з урахуванням отриманих сум, а саме : 11790 - 284,40 = 11 505, 60 грн.

В силу викладеного суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової компенсації в сумі 284,40 грн. відповідно до постанови КМ України № 836; зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову компенсацію згідно приписів ч. 1 ст. 48 Закону №796-ХІІ у розмірі 45 мінімальний заробітних плат з урахуванням отриманих сум у сумі 11 505, 60 грн.

Доводами апеляційних скарг позивача та відповідача зазначені обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано обставини справи та винесено рішення з дотриманням норм матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року по адміністративній справі №160/11892/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 06 жовтня 2020 року, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя Н.І. Малиш

суддя О.О. Круговий