Справа № 380/4803/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4803/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним і скасування висновку, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Громадської ради доброчесності місцезнаходження: 03109, м.Київ, вул.Генерала Шаповалова, 9 (далі ГРД; відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати висновок про невідповідність судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений Громадською радою доброчесності 06.04.2018.

Ухвалою від 26.06.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі, а також залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (далі ВККС України).

Ухвалою від 09.09.2020 суд витребував докази.

Ухвалою від 28.09.2020 суд відмовив у задоволенні заяви позивача про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою від 28.09.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що викладена в оскарженому висновку відповідача інформація є недостовірною, неповною та необ`єктивною. Позивач зазначив, що негативний висновок ГРД розміщений в мережі Інтернет на сайті ГРД, принижує його в очах суспільства та робить вразливим до впливу при здійсненні правосуддя, позивач стає об`єктом для обговорювання та інших нападок, тоді як це є неприпустимим згідно з висновком Консультативної Ради Європейських Судів №17 (2014) від 2014 року. Відповідач належним чином не виконав покладених на нього обов`язків щодо своєчасного подання до ВККС України висновків щодо позивача та участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Оскаржений висновок ґрунтується виключно на припущеннях та не відповідає фактичним обставинам справи та наявним у ГРД документам, про що також свідчить те, що вказаний висновок ГРД затверджений 10 голосами з 16 голосів членів ГРД, а членом ГРД Сергієм Верлановим заявлено самовідвід. Крім цього, в оскаржуваному висновку не наведено жодного доказу того, що позивач порушив правила декларування, оскільки правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені у Законі України Про запобігання корупції. Здійснення контролю та перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування належить до виключних повноважень відповідних спеціально для цього уповноважень органів державної влади. Відповідач вийшов за межі своїх повноважень, фактично виконавши функції органів Державної фіскальної служби України та НАЗК. Більше того, з тексту оскарженого висновку не вбачається номер колегії, а також відсутні прізвища та ініціали членів колегії.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

ВККС України пояснень щодо позовних вимог не подала, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

У судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

У судове засідання ВККС України явку представника не забезпечила, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі її представника до суду не надходило.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Указом Президента України від 23.12.2005 №1824/2005 Про призначення суддів позивача призначено на посаду судді Військового місцевого суду Львівського гарнізону в межах п`ятирічного строку.

Відповідно до Указу Президента України №948/2006 від 10.11.2006 Про переведення суддів позивача переведено до Галицького районного суду міста Львова на роботу на посаді судді.

Указом Президента України №767/2010 від 13.07.2010 Про призначення суддів позивача призначено суддею Апеляційного суду Львівської області в межах п`ятирічного строку.

Постановою Верховної Ради України №2765-Vl від 02.12.2010 Про обрання суддів позивача обрано на посаду судді апеляційного суду Львівської області безстроково.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 15.10.2019 позивача переведено з посади судді апеляційного суду Львівської області на посаду судді Львівського апеляційного суду.

Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії суддів України від 20.10.2017 №106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких за №729 суддя Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 .

06.04.2018 Громадська рада доброчесності на підставі протоколу електронного голосування прийняла рішення про затвердження висновку від 06.04.2018 про невідповідність судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Згідно із рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії суддів України від 18.06.2019 №780-ко-18, провівши кваліфікаційне оцінювання, визнано, що суддя Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді отримав 688 балів; визнано позивача таким, що відповідає займаній посаді. Рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії суддів України.

Вважаючи висновок про невідповідність судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 06.04.2018 протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Правовий статус та завдання ГРД визначені статею 87 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Згідно з частиною першою статті 87 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ГРД утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до частини шостої статті 87 вказаного Закону ГРД: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Абзацом другим частини третьої статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено якщо ГРД своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Статею 2 Регламенту ГРД передбачено, що завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом України "Про судоустрій і статус суддів", є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі. З цією метою Рада сприяє Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженим Рішенням ВККСУ 13.10.2016 № 81/зп-16 (далі - Регламент ВККСУ) передбачено, що інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда). Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів. Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год. 00 хв. (о 24 год. 00 хв. у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди. Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту. У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення. Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.

Відповідно до підпункту 4.10.2 пункту 4.10 Регламенту ВККСУ суддя (кандидат на посаду судді) має бути ознайомлений Громадською радою доброчесності з інформацією, що може свідчити про невідповідність його критеріям професійної етики та доброчесності (далі - інформація негативного характеру) або висновком, та має право надати Громадській раді доброчесності відповідні пояснення.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Регламенту ГРД за результатами аналізу та (або) перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку (частина друга статті 19 Регламенту).

Як вбачається з наведених норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Регламенту ГРД, обсяг оцінювання, що здійснюється ГРД, обмежується питаннями професійної етики та доброчесності суддів (кандидатів на посаду судді).

Про необхідність надання саме обґрунтованого висновку йдеться також і у Висновку Ради Європи від 10.04.2017 щодо Регламенту ГРД (пункт 3.4), а саме: усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими, що кореспондується з вимогами, встановленими у частині другій статті 2 КАС України.

Згідно зі статею 18 Регламенту ГРД, за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання. У рішенні наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до рішення. У разі, якщо після ухвалення рішення щодо судді стане відомою інша важлива інформація, Рада колегією чи зборами може прийняти рішення про надання такої інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

Виходячи із системного аналізу наведених правових норм та обставин справи, суд вважає, що підставою для прийняття висновку є наявність у ГРД або достовірної інформації, або обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) та повинно підтверджуватися достатньою достовірною інформацією.

Суд звертає увагу на те, що поняття "доброчесність" чинним законодавством не визначене, а тому є оціночним, на чому зауважено також і у згаданому Висновку Ради Європи щодо ГРД, а також у Звіті Ради Європи та Асоціації правників України про результати моніторингу діяльності ГРД в контексті стандартів і рекомендацій Ради Європи.

Поряд з цим, відповідно до пункту 11 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді), показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС України від 03.11.2016 №143/зп-16, відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

11.1. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи - підприємця.

11.2. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом.

11.3. Наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності.

11.4. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя.

11.5. Відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

11.6. Дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність.

11.7. Надання адвокатом (патентним повіреним) правової допомоги з питань, які відповідають рівню його компетенції.

11.8. Чесність і сумлінність при здійсненні професійної діяльності.

11.9. Інші дані, які можуть вказувати про відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності.

Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, зокрема:

1) інформації та документів, наданих кандидатом на посаду судді, та будь-якої іншої інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді;

2) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади, установами та організаціями;

3) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

4) декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності кандидата на посаду судді;

5) результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (у разі її проведення);

6) висновку Громадської ради доброчесності (за наявності);

7) іншої інформації, що включена до досьє кандидата на посаду судді.

Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди.

Отже, будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема й висновок ГРД, має бути обґрунтованим, ґрунтуватись на достовірних обставинах та підтверджуватись відповідними доказами.

Відповідно до пункту 12 глави 2 розділу ІІ Положення, відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: 12.1. Відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам. 12.2. Відповідність способу життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам. 12.3. Відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції. 12.4. Наявність обставин, передбачених підпунктами 9-12, 15-19 частини першої статті 106 Закону. 12.5. Наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді. 12.6. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею. 12.7. Загальна оцінка інтегративності (доброчесності) за такими складовими: 12.7.1. Чесність і порядність. 12.7.2. Контрпродуктивна поведінка. 12.7.3. Схильність до зловживань.

Показники, передбачені підпунктами 12.1-12.6 вказаної глави, оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема: 1) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади; 2) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 3) результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за наявності); 4) декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді; 5) результатів регулярного оцінювання; 6) результатів перевірки декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді (за наявності); 7) висновків Громадської ради доброчесності (за наявності); 8) іншої інформації, що включена до суддівського досьє.

Показник, передбачений пунктом 12.7 вказаної глави, визначається за допомогою відповідних тестувань особистих морально-психологічних якостей та оцінюється на підставі висновку про підсумки таких тестувань і за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.

Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди.

Таким чином, оскільки відповідно до статті 87 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ГРД утворюється з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання, суд вважає, що при прийнятті будь-якого з передбачених статтями 18, 19 Регламенту рішень, відповідач має враховувати саме показники, визначені відповідними пунктами та главами Положення.

Підсумовуючи викладене, виходячи з положень статті 87 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 19 Регламенту, суд вказує на те, що висновки ГРД повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Зазначений конституційний припис закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини констатує, що верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Вказані позиції знаходять своє практичне застосування і у практиці Верховного Суду (постанова від 28.08.2018 у справі №820/3789/17).

Суд зауважує, що оскільки у правовідносинах з позивачем ГРД виступає як суб`єкт владних повноважень, прийнятий нею висновок, як акт індивідуальної дії, який зумовлює виникнення правових наслідків для позивача в питаннях суддівської кар`єри останнього, має відповідати критеріям, визначеними у частині другій статті 2 КАС України.

Зважаючи, що висновок за своїми ознаками фактично є рішенням суб`єкта владних повноважень, суд наголошує, що на нього розповсюджуються вимоги частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, необхідною є перевірка судом оскаржуваного висновку ГРД на відповідність критеріям, що встановлені у частині другій статті 2 КАС України.

В оскарженому висновку зазначено, що ГРД виявила факти, які свідчать про недотримання суддею цінностей, відображених у Бангалорських принципах поведінки суддів, на основі яких розроблено Кодекс суддівської етики. Поведінка, яку демонструє суддя, для учасників процесу та інших осіб не є еталоном порядності і прикладом чесності. Така поведінка судді підриває упевненість громадян у справедливості судової влади.

В оскарженому висновку також вказано про те, що позивач допустив низку випадків недекларування майна і майнових прав, а також виведення майна з комунальної власності. Крім цього, позивач під час розгляду подання тестя не заявив самовідвід.

З приводу наведеного суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККСУ від 03.11.2016 №143/зп-16 (у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13.02.2018 №20/зп-18), відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; наявність обставин, передбачених підпунктами 1, 2, 9, 12, 15, 19 частини першої статті 106 Закону; наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді; наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності. Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема, висновків або інформації ГРД (за наявності).

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, у тому числі висновок ГРД, як вже зазначалося, має бути мотивованим і ґрунтуватись на достовірних і перевірених обставинах, тобто підтверджуватись відповідними доказами.

На користь наведеного свідчить і Рекомендація CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, у пункті 58 якої вказано, що системи для оцінювання роботи суддів мають ґрунтуватися на об`єктивних критеріях; процедурою має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.

Згідно з пунктом 39 Висновку КРЄС щодо оцінювання діяльності суддів, якості правосуддя і поваги до незалежності судової влади від 24.10.2014 №17 (CCJE(2014)2) джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, повинні бути надійними. Це особливо стосується інформації, на якій повинно базуватися негативне оцінювання. Крім того, дуже важливо, щоб таке оцінювання ґрунтувалося на достатніх доказах. Суддя, який проходить оцінювання, повинен мати безпосередній доступ до будь-яких доказів, призначених для використання в оцінюванні, щоб мати можливість при необхідності оскаржити їх.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, судової практики Європейського суду з прав людини та обставин справи, суд дійшов висновку, що необхідним для прийняття ГРД висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики є визнання ГРД достовірною інформації, яка є достатньою для такого висновку, або наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності та професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) і повинно підтверджуватися достатньою і достовірною інформацією.

Таким чином, згідно з положеннями статті 87 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 19 Регламенту ГРД висновки ГРД повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими. Лише належно обґрунтовані висновки (із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінка доказів з ретельним віднесенням факту до відповідної категорії) дають основу для висновку про недоброчесність. Належно обґрунтовані висновки мають містити мінімальні складові (правову підставу, встановлені факти, оцінку доказів, віднесення факту до відповідної категорії тощо) та слугують основою для правильного та справедливого рішення. Окрім того, лише належно викладені рішення можуть бути основою для формування практики визнання поведінки недоброчесною та такою, що порушує правила етики судді.

Теза про необхідність перевіряти та підтверджувати інформацію щодо судді або кандидата на посаду судді якомога ретельніше, викладена у пунктах 3.5., 3.8. Висновку Ради Європи щодо Регламенту Громадської ради доброчесності від 10.04.2017 р., згідно яких під час проведення оцінювання не можна ігнорувати негативну репутацію судді або кандидата на посаду судді, але її необхідно перевіряти за об`єктивними критеріями: інформація має бути підтверджена, а висновок не може ґрунтуватися на чутках. Негативна репутація судді або кандидата на посаду судді може згадуватися в остаточному висновку, але, за відсутності конкретних доказів, вона не може становити собою аргумент для висновку ГРД. Під час такого оцінювання як ГРД, так і Вищій кваліфікаційній комісії суддів України необхідно бути вельми обачливими, перевіряючи будь-яку інформацію, що вони оприлюднюють, а в процесі перевірки обов`язково забезпечувати для судді можливість надавати пояснення, додаткові відомості та роз`яснення.

З оскарженого висновку вбачається, що ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області під головуванням судді 18.12.2015 задоволено подання голови Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_2 про зміну підсудності справи. Згідно з декларацією родинних зв`язків голова Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_3 є тестем судді. Під час розгляду подання тестя суддя не заявив самовідвід, через що об`єктивно не міг сприйматися як безсторонній суд. Фактично суддя діяв в умовах конфлікту інтересів.

В цьому контексті, суд зазначає, що відповідач обмежився лише констатацією факту задоволення подання без дослідження процесуального порядку зміни підсудності справи, передбаченого нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Суд також встановив, що згідно з договором дарування від 04.12.2017 № 3283 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 гроші в сумі 300000,00 грн, а ОСОБА_5 прийняла вказаний дар.

Згідно з договором дарування від 04.12.2017 № 3284 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 гроші в сумі 300000,00 грн, а ОСОБА_5 прийняла вказаний дар.

Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 06.02.2012 № 06/12-01, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю ШУВАР (продавець) та ОСОБА_5 (покупець), покупець зобов`язаний не пізніше 25.02.2012 сплатити загальну вартість цінних паперів (600000,00 грн) шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 03.01.2015 № 03/01-03, укладеного між ОСОБА_5 (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю ШУВАР (покупець), покупець зобов`язаний до 25.04.2017 сплатити загальну вартість цінних паперів (914000,00 грн) шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 03.01.2014 № 03/01-03, укладеного між ОСОБА_5 (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю ШУВАР (покупець), покупець зобов`язаний до 25.12.2014 сплатити загальну вартість цінних паперів (190675,00 грн) шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 06.03.2012 № 06/12-03, укладеного між ОСОБА_5 (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю ШУВАР (покупець), покупець зобов`язаний до 25.12.2013 сплатити загальну вартість цінних паперів (217656,25 грн) шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Згідно з розпискою від 16.03.2016 батько позивача отримав у позику від ОСОБА_6 кошти в сумі 7500000,00 грн, які зобов`язався повернути у повному розмірі без визначення терміну.

Згідно з договором дарування від 26.08.2016 ОСОБА_7 подарував позивачу, а позивач прийняв у дар грошові кошти у розмірі 7500000,00 грн.

Згідно з договором позики від 14.11.2016 №1130 ОСОБА_5 передала у власність громадській організації Фонд допомоги Місія добра грошові кошти у сумі 7200000,00 грн.

Згідно з договором про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя від 21.06.2017 № 360 позивач домовився з ОСОБА_5 (дружина) про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності. Сторони визначили, що частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 є рівними.

Згідно з договором про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю від 14.06.2017 № 506 позивач домовився з ОСОБА_5 про поділ у натурі належного на праві спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно з договором дарування житлового будинку від 20.10.2017 № 964 позивач подарував ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно з договором дарування житлового будинку від 20.10.2017 № 968 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_2 .

Як вбачається із листа юридичного департаменту Львівської міської Ради №2901-вих-410 від 17.04.2018 вказаний будинок за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи у довгостроковій оренді Політехнічного інституту, використовувався за різним призначенням, а саме: тривалий час використовувався для проживання ректора інституту, як дитячий садок, та в подальшому використовувався для навчально-виховних потреб Політехнічного інституту. З 2001 року будинок використовувався для функціонування кафедри соціального виховання. При цьому будинок ніколи не функціонував, як дошкільний навчальний заклад комунальної власності. У зв`язку із потребою Національного університету «Львівська Політехніка» більшого приміщення, ухвалою Львівської міської ради №2352 від 30.05.2013, йому надано інше приміщення по вулиці Коновальця 4, в м. Львові загальною площею 764 кв.м., взамін будинку по вул.Квітневій 6 у м. Львові, який передано в оренду громадській організації Місія добра для статутної діяльності терміном на 5 років. Надалі ухвалою Львівської міської ради від 19.03.2017 Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу затверджено перелік об`єктів, які підлягають приватизацію способом викупу, з поміж яких і будівля №6 по вул. Квітневій у м. Львові. Викуп приміщення громадською організацією Місія добра здійснювався за ринковою вартістю.

Суд зазначає, що в оскарженому висновку не вказано про всі джерела походження інформації, використаної у такому висновку, обставини, викладені у ньому носять загальний характер, відсутні посилання на правові норми, які, на думку відповідача, порушені позивачем, а також не наведено конкретних фактів та обставин, на підставі яких ґрунтуються висновки.

Окрім того, висновок щодо позивача не містить в собі інформації, передбаченої пунктом 6, а також, додатки не містять пояснень судді, як це передбачено підпунктом 8 пункту 4.10.3 Регламенту ВККС України.

Більше того, відповідач не надав доказів витребування у позивача пояснень з приводу вказаної в оскарженому висновку інформації.

Суд також зауважує, що зміни до Конституції України (щодо правосуддя) набрали чинності 30.09.2016. Отже ГРД, здійснюючи функцію суду у розумінні статті 6 Конвенції, мала право аналізувати факти щодо відповідності позивача критеріям професійної етики та доброчесності лише за період після 30.09.2016, оскільки лише з цієї дати встановлено додаткову підставу для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності (звільнення з посади), а саме за невідповідність судді займаній посаді за критеріями професійної етики або доброчесності. У зв`язку з цим дії відповідача по включенню будь-якої інформації до висновку, її оцінка на предмет доброчесності та професійної етики за інший період до 30.09.2016 є протиправними.

Суд вказує і на те, що ГРД не навела в оскарженому висновку мотивів та конкретних фактів/обставин, що розкривають його сутність щодо недотримання/порушення позивачем стандартів професійної етики та доброчесності у розумінні приписів Закону України Про запобігання корупції.

Крім наведеного, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини шостої статті 87 Закону України №1402-VIII ГРД не лише збирає інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді), а й перевіряє та аналізує таку інформацію.

Відповідно до вимог статті 21 Регламенту ГРД перевірка інформації про суддю кандидатів на посаду судді) проводиться з метою оцінки її достовірності; така оцінка здійснюється відповідно до внутрішнього переконання члена ГРД.

Водночас частина друга статті 21 Регламенту ГРД передбачає, що з метою перевірки інформації про суддю (кандидата на посаду судді) член ГРД: 1) з`ясовує і оцінює надійність джерела інформації; 2) порівнює інформацію з різних джерел; 3) робить необхідні запити на доступ до публічної інформації; 4) звертається за консультаціями до осіб, які можуть надати експертну допомогу; 5) звертається за додатковою інформацією до очевидців; 6) здійснює інші дії відповідно до рекомендованого алгоритму збору, перевірки та аналізу інформації про суддю кандидата на посаду судді), а також інші дії, які вважає необхідними.

Із змісту оскарженого висновку не вбачається вчинення відповідачем дій, відповідно до наведених положень, з метою перевірки інформації про позивача.

Суд повторно звертає увагу на частину першу та другу статті 19 Регламенту ГРД, згідно з якими за результатами аналізу та (або) перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Відповідно до частини третьої вказаної статті Прийнятий колегією Ради висновок виноситься на збори Ради для затвердження. Рада зборами може: 1) затвердити висновок (у тому числі внісши зміни у разі необхідності) і надати його Вищій кваліфікаційній комісії суддів України; 2) скерувати висновок відповідній або іншій колегії Ради чи окремому члену Ради для доопрацювання із внесенням на затвердження Ради; 3) прийняти рішення про направлення інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України без затвердження висновку; 4) відхилити висновок.

Отже, за результатом проведеної перевірки та (або) аналізу отриманої інформації ГРД може прийняти та направити до Комісії або висновок про невідповідність судді (кандидата на досаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, або рішення про направлення надання) інформації щодо особи.

При цьому, підставою для прийняття висновку є наявність у ГРД або достовірної інформації, або обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач не дотримався положень статті 19 Регламенту ГРД при затвердженні оскарженого висновку, оскільки не мав повної та достовірної інформації чи достатніх підстав для обґрунтованого сумніву щодо відповідності позивача критерію доброчесності чи професійної етики.

Надаючи оцінку аргументам позивача про відсутність у відповідача повноважень у сфері запобігання корупції, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини першої статті 4 та пункту 8 частини першої статті 11 Закону України Про запобігання корупції Національне агентство з питань запобігання корупції наділене на законодавчому рівні повноваженнями з контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Тобто, здійснення контролю та перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 11.04.2018 у справі №814/886/17.

Таким чином, саме цей компетентний орган вправі має право стверджувати, приймати відповідні рішення та формувати висновки щодо порушення позивачем вимог щодо декларування, необхідності декларування фактів, що випливають з наведених вище обставин.

Таких висновків НАЗК під час розгляду справи до суду не надано. Відсутні і докази звернення з цього приводу відповідача чи ВККС України до НАЗК.

Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) здійснює такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль (стаття 48 Закону України Про запобігання корупції).

До набрання чинності Законом України Про запобігання корупції перевірка достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, здійснювалася органами Державної фіскальної служби України відповідно до Закону України Про засади запобігання і протидії корупції та Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.03.2015 №333.

Порядком здійснення перевірки достовірних відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.03.2015 №333, визначено механізм проведення контролюючими органами, зокрема, органами ДФС України, перевірки (арифметичний контроль) відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік з метою забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів декларування.

Крім того, зважаючи на займану позивачем посаду, відповідність вартості майна (майнових прав) позивача та членів її сім`ї доходам, отриманим із законних джерел, була предметом спеціальної для цього перевірки в порядку Закону України Про очищення влади (пункт 2 частини п`ятої статті 5 вказаного Закону), за результатами проведення якої встановлено, що до позивача на застосовуються заборони, передбачені частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади .

Отже, здійснення контролю та перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування належить до виключних повноважень відповідних спеціально для цього уповноважень органів державної влади (на тепер НАЗК згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону України Про запобігання корупції) та не віднесено до повноважень і завдань ГРД, визначених частиною шостою статті 87 Закону України №1402-VIII.

З огляду на викладене, суд погоджується із аргументами позивача про те, що виявлення відповідачем за результатом здійснення аналізу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ознак можливого відображення у декларації недостовірних відомостей та свідчень приховування майна від декларування задля уникнення обов`язку пояснювати законність набуття цього майна у власність, не є підставою для висновку про невідповідність особи критеріям доброчесності та професійної етики, оскільки відповідні обставини мають бути перевірені уповноваженим на це органом та підтверджені допустимими доказами.

На противагу наведеному, відповідач вийшов за межі своїх повноважень та фактично виконав функції органів Державної фіскальної служби України та НАЗК.

Виходячи з того, що відповідно до вимог чинного законодавства України перевірку достовірності зазначених суддею у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відомостей здійснює виключно НАЗК, тому обставини достовірності і повноти таких відомостей можуть бути встановлені виключно за наслідком перевірки здійсненої саме наведеним органом у визначеному Законом України Про запобігання корупції порядку, що відповідає вимогам частини другої статті 19 Конституції України.

Таким чином, ГРД невмотивовано, без зазначення належної правової підстави (в розрізі визначеного Законом України Про запобігання корупції порядку), зокрема, за відсутності відповідного рішення НАЗК, прийнятого за наслідком проведення перевірки (перевірок) поданої(их) позивачем декларації(й) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, складено оскаржений висновок, в межах якого встановлено обставини зазначення позивачем неправдивих та неповних відомостей у поданій ним декларації.

Відтак, суд вважає, що такі дії та рішення відповідача не узгоджуються з положенням статті 2 Регламенту ГРД і порушують компетенцію інших суб`єктів владних повноважень, зокрема ДФС та НАЗК.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 137 Рішення у справі Олександр Волков проти України (заява № 21722/11) зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

У пункті 181 вказаного Рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що необхідні процедурні гарантії, які б могли запобігти свавільному застосуванню відповідного матеріального законодавства, не були запроваджені. Зокрема, національне законодавство не передбачало будь-яких обмежень строків ініціювання та здійснення провадження щодо судді за порушення присяги. Відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася вище за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності.

З огляду на викладене, суд констатує, що висновок ГРД від 06.04.2018 не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, оскільки прийнятий не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є необґрунтованим та недобросовісним.

Також, суд вказує на те, на відсутність в оскарженому висновку інформації щодо особи/осіб, які підписали такий висновок, оскільки вказаний «Висновок» має відмітку про найменування посади особи, яка його підписала «Координатор Громадської ради доброчесності» та на місті підпису містить надруковану відмітку «підписано електронним цифровим підписом». Між тим, відомості про особу, яка підписала - відсутні, тобто особа «координатора» не ідентифікована. Аналогічним чином оформлено підписання «Протоколу».

Єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності встановлено Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 (далі - Правила).

Пунктом 2 Розділу І Правил визначено, що службовий документ - це офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу ІІ Правил право на видання певного виду розпорядчого документа (постанови, рішення, наказу, розпорядження) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

Згідно з підпунктом 11 пункту 1 розділу ІІ Правил оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування мають відповідати Національному стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

За змістом пункту 7 розділу ІІ Правил посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених у положеннях (статутах) установи, положеннях про структурні підрозділи, посадових інструкціях, розпорядчому документі про розподіл обов`язків між керівником та його заступниками тощо. Підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної - якщо документ надрукований не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалів (ініціала імені) і прізвища.

Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації, назва виду документа (не зазначають на листах), дата, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис.

Згідно з підпунктом 5.23 пункту 5 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003» підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. Якщо документ підписують кілька (дві або більше) осіб, то їхні підписи розташовують один під одним відповідно до підпорядкованості посадових осіб.

Разом з тим відсутність копії оскаржуваного Висновку ГРД не дає можливості встановити дотримання відповідачем вимог Регламенту та наведених законодавчих приписів

Наведене обґрунтовуються тим, що згаданий висновок ГРД, не відповідає усім переліченим вище вимогам щодо його оформлення.

Так, зокрема, на останній сторінці висновку ГРД відсутні підписи осіб, які його підписали, зазначено лише «Координатор Громадської ради доброчесності».

Вказані обставини у сукупності свідчать про протиправність висновку ГРД від 06.04.2018, а тому такий необхідно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений згідно з квитанцією від 23.06.2020 №49964472.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати висновок про невідповідність судді Апеляційного суду Львівської області Романюка Михайла Феодосійовича критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 06.04.2018.

Стягнути із Громадської ради доброчесності місцезнаходження: 03109, м.Київ, вул.Генерала Шаповалова, 9 за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 29 жовтня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик