Справа № 640/21252/20
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м. Київ №640/21252/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністра-тивну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною і скасування постанови 02.06.2016 ВП №43491372 про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною і скасу-вати постанову відповідача від 02.06.2016 ВП №43491372 про стягнення з неї виконавчого збору в сумі 113613,53 грн.

Підставами позову є наступні обставини. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2013 у справі №752/6370/13-ц задоволено позов ПАТ "Банк "Альянс" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. У резолютивній частині цього рішення та у виконавчому листі від 21.01.2014 про початкову ціну продажу предмета застави та про спосіб його реалізації не зазначено, а тому позивач не була боржником банку, а лише виступила поручителем та передала у заставу належний їй автомобіль в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ТОВ "Брігус". Зазначена в резолютивній частині сума 1136165,32 грн. є лише загальним розміром вимог, що підлягали сплаті обтяжувачу з вар-тості предмета забезпечувального обтяження, а не сумою боргу перед ПАТ "Банк "Альянс", яку необхідно стягнути з позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2016 визнано мирову угоду між позивачем і ПАТ "Банк "Альянс", за якою останнє не здійснює дій, спрямованих на виконання позивачем рішення суду у разі виконання ТОВ "Бігус" умов відповідних мирових угод (п. 3.1). В порушення ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції станом на червень 2016р.) державний виконавець пос-танову про закінчення виконавчого провадження №43491372 не виніс, внаслідок чого останнє зберігалось до червня 2020р. При цьому 02.06.2016 державним виконавцем винесено оскаржувану постанову, про яку позивачу стало відомо лише 01.09.2020.

Під час розгляду справи по суті представник позивача адвокат Вітусевич Я.Ф. підтри-мав позов з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач відзив на позов не подав, явку свого представника до судового засідання - не забезпечив, причин чого суду не повідомив, що згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Після надання представником позивача усних пояснень і дослідження судом матеріа-лів справи, з урахуванням клопотання представника позивача та неприбуття представника відповідача суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, судом вста-новлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №43491372 по приму-совому виконанню виконавчого листа №752/6370/13-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 21.01.2014, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11-003/ЮК від 16.02.2011 в сумі 1136165,32 грн., звернути стягнення на пред-мет застави за договором застави від 17.02.2011, укладеного між ПАТ "Банк Альянс" та ОСОБА_1 , а саме: автомобіль "NISSAN", 2003 р.випуску, модель "INFINITI", д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , універсал, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Виконавче провадження №43491372 відкрито постановою державного виконавця від 30.05.2014, копія якої наявна у справі (а.с. 10, 11). Цією постановою позивачу встановлено строк до 05.06.2014 для самостійного виконання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2016 №752/6370/13-ц, копія якої наявна у справі (а.с. 18-23), задоволено подання заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про визнання мирової угоди між ПАТ "Банк Альянс" і позивачем та визнано умови мирової угоди, укладеної 29.01.2016 між названими особами.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної вико-навчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.06.2016, копія якої наявна у справі (а.с. 24), відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 113616,53 грн.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної вико-навчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10.06.2020, копія якої наявна у справі (а.с. 25), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження №43491372.

Спірні правовідносини виникли у сфері примусового виконання рішень і стосуються правомірності постанови про стягнення виконавчого збору.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче прова-дження", чинного на час винесення оспорюваної постанови (далі Закон №606), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону №606 у постанові (про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови <...> та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом <...>.

Згідно із ст. 27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені части-ною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1).

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення бор-жником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (ч. 3).

Як встановлено судом, виконавче провадження №43491372 відкрито постановою дер-жавного виконавця від 30.05.2014, якою позивачу встановлено строк до 05.06.2014 для самостійного виконання рішення.

У позовній заяві позивач стверджує, що постанова про відкриття виконавчого прова-дження не була надіслана позивачу, тому позивач не мала можливості виконати рішення суду самостійно у встановлений державним виконавцем строк.

У справі відсутні докази надіслання і одержання позивачем вказаної постанови дер-жавного виконавця. Однак, їх відсутність і доводи позивача не свідчать про допущення від-повідачем порушень законодавства і прав позивача при винесенні оспорюваної постанови, адже станом на 02.06.2016 позивач була обізнана про прийняття державним виконавцем пос-танови про відкриття виконавчого провадження №43491372, що підтверджується доданими до позовної заяви: копією заяви позивача та її адвоката від 29.01.2016 про визнання мирової угоди у виконавчому провадженні №43491372; - копією ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2016 у справі №752/6370/13-ц про визнання умов мирової угоди, укладеної 29.01.2016 між ПАТ "Банк Альянс" і позивачем, у п. 1.1.3 якої прямо вказано факт винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, суд вважає, що з часу відкриття виконавчого провадження від 30.05.2014 №43491372 по дату винесення 02.06.2016 оспорюваної постанови позивач мала достатній час для самостійного виконання рішення.

У позовній заяві позивач стверджує, що у рішенні суду не було визначено ні способу звернення стягнення, ні початкової ціни продажу заставленого майна, що передбачено ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Суд вважає, що такі доводи позивача не доводять допущення відповідачем порушення при винесенні оскаржуваної постанови, також, зважаючи на наступне.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2013 у справі №752/6370/13-ц (а.с. 8, 9) вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним дого-вором №11-003/ЮК від 16.02.2011 в сумі 1136165,32 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 17.02.2011, укладеного між ПАТ "Банк Альянс" та ОСОБА_1 , а саме: автомобіль "NISSAN", 2003 р.випуску, модель "INFINITI", д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , універсал, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Цим рішенням встановлено, що 16.02.2011 між ПАТ "Банк Альянс" і ТОВ "Брігус" укладено кредитний договір №11-003/ЮК, внаслідок порушення Позичальником умов якого виникла заборгованість у загальному розмірі 1136165,32 грн.

Також, цим рішенням встановлено, що в забезпечення умов кредитного договору між ПАТ "Банк Альянс" і позивачем укладено договір застави, предметом якого є автомобіль "NISSAN", 2003 р.випуску, модель "INFINITI", д.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , універсал, що належить на праві власності позивачу, яка надала згоду на звернення стягнення на предмет застави у разі порушення умов кредитного договору.

Отже, рішенням суду звернуто стягнення на заставлене майно, яке належить на праві власності позивача, в рахунок погашення заборгованості.

Позивач вірно зазначає у позовній заяві, що ні в даному рішенні суду, ні у виданому на його виконання виконавчому листі, не зазначено початкової ціни продажу предмету застави та способу його реалізації, що передбачено ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Однак, по перше, законність і обґрунтованість рішення суду, яке набрало законної сили, не стосується прийняття державним виконавцем оспорюваної постанови; по друге, відсутність у рішенні суду вказаних відомостей не було перешкодою його виконання, що під-тверджується п. 1.2 мирової угоди, в якому позивач визнає, що на дату укладення мирової угоди предмет застави підлягає зверненню стягнення на користь ПАТ "Банк Альянс", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У позовній заяві позивач стверджує, що розмір виконавчого збору залежить від вар-тості майна боржника, що підлягає передачі. Позивач зазначив, що борг у розмірі 1136165,32 грн. не є заборгованістю позивача перед стягувачем, а є загальним розміром вимог, що підля-гають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження. Враховуючи, що рішенням суду не встановлена така вартість, а примусовий продаж майна не здійснено, то визначення суми виконавчого збору у розмірі 10% від загальної суми боргу по кредитному договору, на думку позивача, є безпідставним.

Суд вважає частково обґрунтованими і переконливим дані доводи позивача, зважаючи на наступне.

Суд зауважує на тому, що у відповідача не було інших даних для визначення розміру виконавчого збору, окрім зазначеної у виконавчому документі загальної суми боргу, у рахунок погашення якого звернуто стягнення на майно позивача. Оскільки ніяких застере-жень з цього приводу рішення суду й мирова угода не містили, також, а фактичний продаж майна не відбувся, то у суду не має достатніх підстав для висновку про неправильний розрахунок відповідачем суми виконавчого збору.

Разом з цим, ст. 54 Закону №606 було визначено, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом (ч. 5). За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя (ч. 6).

Частиною 1 ст. 43 Закону №606 було визначено, що розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у т.ч. одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з органі-зацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону №606 розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення.

Отже, згідно з ч. 6 ст. 54 Закону №606 передумовою для стягнення виконавчого збору, у разі звернення стягнення на заставлене майно, є надходження коштів від реалізації застав-леного майна. При цьому, стягнення виконавчого збору здійснюється у розмірі 10% фактич-но стягнутої суми після проведення відрахувань, передбачених ч. 1 ст. 43 Закону №606, по мірі стягнення з боржника коштів.

Суд зауважує на неузгодженості положень ст. 28 і ст.ст. 43, 54 Закону №606, однак норми ч. 6 ст. 54 цього Закону є спеціальною, оскільки стосується порядку стягнення вико-навчого збору у разі звернення на майно боржника, тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У даній справі заставлене майно реалізовано не було, кошти не надійшли, а відтак підстав для стягнення з позивача виконавчого збору не було.

Відповідач не навів аргументованих доводів, які б спростовували доводи позивача і надані ним докази та дали б суду підстави для інших висновків.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною і скасування постанови від 02.06.2016 про стягнення виконавчого збору, тому даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Інші обставини, зазначені у позовній заяві, зокрема щодо строків виконавчого прова-дження, не вчинення державним виконавцем виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, строків пред`явлення виконавчих документів до виконання і відкриття держав-ним виконавцем виконавчого провадження про стягнення спірного виконавчого збору та ін. не мають правового значення для вирішення справи, тому не беруться судом до уваги. Доводи позивача про штучне створення державним виконавцем умов для стягнення виконав-чого збору суд відхиляє як такі, що не підтверджені відповідними засобами доказування.

З огляду на задоволення позову та згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 1136,16 грн., що підтверджуються квитанціями від 08.09.2020 №83582 на суму 840,80 грн. і від 18.09.2020 №19874 на суму 296 грн., покла-даються на відповідача і підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 250, 268, 269, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

2. Визнати протиправною і скасувати постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.06.2016 ВП №43491372 про стягнення з боржника виконавчого збору.

3. Стягнути з Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1136,16 грн. (одна тисяча сто тридцять шість гривень 16 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

03127, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15; .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 287, 293-298 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня підписання рішення.

Дата рішення є днем прийняття його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко