Справа № 420/3149/20
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3149/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» до Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення від 23.10.2019 року № UA500060/2019/000197/2, картки відмови

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» до Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000197/2 від 23 жовтня 2019 року за митною декларацією UA500060/2019/031399 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00706;

Стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до Договору про надання правової допомоги № 23-1 від 01.02.2020 року у розмірі 10 000,00 грн.;

Вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 01.06.2019 року між компанією NOBINA SVERIGE AB та ТОВ «АВТОБУС 365» був укладений попередній договір купівлі-продажу автобусів (про наміри) № 020619. 18.06.2019 року між компанією NOBINA SVERIGE AB та ТОВ «АВТОБУС 365» був укладений контракт № 30428939 купівлі-продажу пасажирського автобусу MAN А 26, 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , за ціною, встановленою у п.2.2 контракту 60000,00 євро. З метою митного оформлення товару позивачем були подані до Одеської митниці ДФС передбачені законодавством України документи, водночас, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Представник позивача зазначає, що доводи відповідача щодо виявлених розбіжностей , які містять подані декларантом документи, не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що міститься у вказаних документах. Щодо твердження органу доходів та зборів про відсутність умов поставки згідно Інкотермс в інвойсі, позивач вказав, що зазначення умов поставки згідно з Інкотермс в інвойсі не вимагається. Також, позивач вважає, що твердження органу доходів та зборів про розбіжності заявленої митної вартості товару від вартості товару, вказаної у митних деклараціях країни відправлення є необґрунтованим, оскільки у митній декларації країни відправлення вартість вказана у шведських кронах. Станом на момент оформлення у Швеції пасажирського автобусу офіційний курс шведської крони до євро становив близько 10,6 шведських крон за один євро. Задля додаткового документального підтвердження митної вартості товару позивачем за кожним митним оформленням був наданий відповідачу відповідний звіт ФОП ОСОБА_1 про визначення ринкової вартості КТЗ, що виконаний експертом, який має відповідний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.09.2020 року.

30.07.2020 року від представника відповідача, Одеської митниці Держмитслужби, надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який відповідач не погоджується з позовними вимогами ТОВ «АВТОБУС 365», вважає їх необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення. Представник відповідача зазначає, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів, декларантом разом з митною декларацією (МД) № UA500060/2019/031399 від 06.10.2019 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також, надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Одеська митниця ДФС повідомила декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, проте 22.10.2019 року декларант повідомленням проінформував митницю, що додаткові документи надати не має можливості. Таким чином, виявлені розбіжності усунені не були. Зазначені обставини, у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

14.08.2020 року від представника позивач надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

01.09.2020 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.09.2020 року.

23.09.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

01.06.2019 року між NOBINA SVERIGE AB та ТОВ «АВТОБУС 365» укладено попередній договір купівлі-продажу автобусів № 020619 (про наміри), згідно з умовами якого сторони зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу автобусів. Основні умови якого сторони визначають у даному попередньому договорі (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 Договору, за вказаним договором продавець зобов`язується передати у власність покупця автобуси в загальній кількості не менше 13 одиниць, а покупець зобов`язується прийняти кожний автобус і заплатити за нього вартість, передбачену контрактом.

Приписами п. 2.4 Договору передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що вартість кожного автобусу складає не більше 6000 євро за кожну одиницю.

18.06.2019 року між NOBINA SVERIGE AB та ТОВ «АВТОБУС 365» укладено Контракт № 30428939, предметом якого є передача продавцем у власність покупця пасажирського автобусу: марка MAN А26, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2010.

Відповідно до п.2.2 Контракту, вартість товару складає 6000,00 євро.

Пункт 3.3 Контракту визначає вимоги до оформлення рахунку-фактури (інвойсу).

Згідно з п. 3.4 Контракту, поставка товару здійснюється на умовах DAT Одеса згідно з міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2010.

На виконання умов зазначених попереднього договору та контракту підприємство NOBINA SVERIGE AB поставило товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» автобус, що був у використанні 1 шт., марки MAN, модель MAN А 26LIONSCITY, календарний рік виготовлення 23.11.2010 року, модельний рік 2010, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 .

З метою здійснення митного оформлення товару Позивач до Одеської митниці ДФС 06.10.2019 року подав митну декларацію №UA500060/2019/031399, в якій митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору.

ТОВ «АВТОБУС 365» до митного оформлення було надано: рахунок-проформу № 2242 від 18.06.2019 року, рахунок-фактуру (інвойс) № 30428939 від 18.06.2019 року, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 A2348273 від 14.06.2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22.08.2019 року, банківські платіжні документи, що стосуються товару № 62 від 26.06.2019 року та № 39 від 16.07.2019 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 10/8 від 04.10.2019 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) № 30428939 від 18.06.2019 року, копія митної декларації країни відправлення 19SEE8GNEF3654M360 від 14.06.2019 року.

Позивач вважав, що надані документи у повній мірі підтверджували митну вартість товару, базувались на об`єктивних, достовірних, документально підтверджених даних, які підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар.

07.10.2019 року від митного органу було отримано електронне повідомлення декларанту, згідно з яким подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

07.10.2019 року ТОВ «АВТОБУС 365» у відповідь на отримане повідомлення надіслало листа № 270/1 з поясненнями щодо виявлених у документах розбіжностей.

23.10.2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000197/2 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500060/2019/00706.

В обставинах прийняття Рішення зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності:

1) У інвойсі від 18.06.2019 року № 30428939 не вказані умови поставки товару, згідно Інкотермс;

2) В експортній МД 19SEE8GNEF3654M360 вартість товару відрізняється від заявленої митної вартості товару (вартість перерахована згідно курсу шведської крони до євро), також, слід зазначити, що код товару в експортній декларації відповідає моторному транспортному засобу з двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем, що використовувалися), однак в поданій до митного оформлення МД вказано код товару , що відповідає моторному транспортному засобу з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням, що використовувалися. Також, в експортній декларації відсутня інформація щодо умов поставки товару згідно Інкотермс та в ньому відсутнє посилання на інвойс № 30428939 від 18.06.2019 року;

3) Наданий експертом звіт про визначення ринкової вартості № 10/8 від 04.10.2019 року не містить усіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ, а саме експерт посилається на подібні автобуси, але стандарт не вказує, однак в наданих декларантом документах вказано стандарт Євро 5.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, (далі МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 МКУ, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З огляду на ч.1 ст.53 МКУ, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МКУ, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 МКУ, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 МКУ, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Перевіряючи правильність висновків митного органу, судом встановлено наступне.

Суд зазначає, що пункт 3.3 Контракту № 30428939 від 18.06.2019 року містить вимоги щодо відомостей, які мають бути відображені у рахунку-фактурі (інвойсі): найменування продавця, адреса та банківські реквізити продавця, найменування та адреса покупця, вартість товару із зазначенням вартості зі одиницю товару, кількість та загальна вартість, умови оплати.

Суд зазначає, що з огляду на наявний в матеріалах справи інвойс № 30428939 від 18.06.2019 року, зазначений документ містить всі відомості, що передбачені п. 3.3 Контракту від 18.06.2019 року № 30428939.

Вимог щодо зазначення в інвойсі умов поставки згідно Інкотермс Контракт від 18.06.2019 року № 30428939 не містить.

Щодо посилань митного органу на те, що в експортній МД 19SEE8GNEF3654M360 вартість товару відрізняється від заявленої митної вартості товару (вартість перерахована згідно курсу шведської крони до євро), суд зазначає, що вказана у відповідній копії митної декларації країни відправлення вартість товару не відрізняється від заявленої митної вартості товару, оскільки оформлення митними органами Швеції здійснюється в грошовій одиниці Швеції - шведської крони. Про вказаний факт позивач повідомив Одеську митницю ДФС листом від 07.10.2019 року № 270/1.

Суд встановив, що станом на дату заповнення митної експортної декларації 14.06.2019 року, офіційний курс гривні до євро склав 2982,2242 грн. за 100 євро, офіційний курс гривні до шведської крони склав 278,7959 грн. за 100 шведських крон.

Митна вартість товару склала 6000 євро, що складає 178920 грн. станом на 14.06.2019 року.

178920,00 грн. станом на 14.06.2019 року становить 64177,33 шведських крон.

Суд зазначає, що в митній декларації країни відправлення МД 19SEE8GNEF3654M360 вказано вартість товару 65093 шведських крон. Враховуючи, що судом співставлень вартість товару по відношенню до національної валюти України гривні та те, що ані позивач, ані відповідач не надали доказів щодо точного курсу євро до курсу шведської крони станом на 14.06.2019 року, суд вважає, обґрунтованими та такими, що спростовують доводи відповідача посилання позивача на факт зазначення у митній декларації країни відправлення вартості товару у шведських кронах, що викликало виявлені відповідачем розбіжності у цифровому визначенні митної вартості товару.

Суд зазначає, що задля додаткового документального підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу звіт ФОП ОСОБА_1 про визначення ринкової вартості КТЗ MANA A26 (VIN) НОМЕР_1 , 2010, відповідно до якого вартість ввезеного на територію України зазначеного КТЗ станом на 04.10.2019 року складає 5800 Євро.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача з приводу того, що наданий звіт не містить усіх необхідних визначальних характеристик для розрахунку вартості ТЗ, а саме експерт посилається на подібні автобуси, але стандарт не вказує, однак в наданих декларантом документах вказано стандарт Євро 5, оскільки з огляду на наявний в матеріалах справи звіт, в розділі «Ідентифікація дорожнього транспортного засобу» враховано таку характеристику транспортного засобу, як стандарт EG (Євро 5).

Щодо доводів відповідача з приводу того, що в експортній декларації відсутня інформація щодо умов поставки товару згідно Інкотермс та відсутнє посилання на інвойс № 30428939 від 18.06.2019 року, суд вважає вказані доводи необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач не зазначає, якими нормативно-правовими актами Швеції передбачено відображення зазначених відомостей у митних деклараціях, тоді як митна декларація складалася постачальником товару за законодавством країни відправлення товару.

Щодо посилань представника відповідача на невідповідність коду товару згідно з УКТЗЕД у митній декларації країни відправлення та митній декларації № UA500060/2019/031399 суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, експортна декларація заповнюється постачальником та є документом, який надається до митного оформлення у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. У зв`язку з викладеним, суд робить висновок, що відомості про код товару, що зазначений в експортній декларації, з урахуванням того, що відомості про вантаж та сторін угоди, що вказані в цій декларації, відповідають наданим до митного оформлення інвойсу, договору не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що встановлені відповідачем недоліки щодо розбіжностей у документах, що були надані позивачем є безпідставними та, відповідно, дії відповідача щодо відмови у митному оформленні товару за першим методом є протиправними, а рішення про коригування митної вартості та картка відмови, що прийняті на підставі встановлених відповідачем розбіжностей, є такими, що належать до скасування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що відповідач по справі прийняв рішення про коригування митної вартості, за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв`язку з чим, під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товару, за наявності законних підстав для застосування основного методу за ціною договору.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що за звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 4204,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 00078280 від 26.05.2020 року, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу, на підтвердження яких надає суду: договір про надання правової допомоги № 23-1 від 01.02.2020 року, замовлення на надання правової допомоги від 15.04.2020 року, розрахунок гонорару за надання правової допомоги від 15.04.2020 року, згідно з яким загальна сума гонорару складає 10000,00 грн.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Проте, суд зазначає, що при наданні адвокатом правничої допомоги позивачу на суму 10000,00 грн. не було належним чином враховано витрачений час на вчинення дій та їх обсяг, що пов`язані з розглядом справи. Наданий представником позивача розрахунок гонорару за надання правової допомоги містить загальні відомості щодо обсягу наданої правової допомоги, а не конкретизовані за окрему консультацію, заяву по суті справи, клопотання, з урахуванням чого, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 4204,00 грн. Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу саме у сумі 4204,00 грн. є пропорційним до предмета спору. Згідно з Указом Президента України від 20 червня 2019 року № 419/2019 втратив чинність Указ Президента України Про Міністерство доходів і зборів України від 18.03.2013 № 141/2013.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з Додатком 1.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з Додатком 2.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Пунктом 12 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 р. № 1074, орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Згідно з розпорядженням КМУ від 4 грудня 2019 р. № 1217-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. №227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України (Офіційний вісник України, 2019, №26, ст.900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Пунктом 7 Положення про державну митну службу України, яке затверджено постановою КМУ від 06.03.2019 №227 передбачено, що Держмитслужба здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

До територіальних органів Держмитслужби належать митниці та спеціалізовані органи.

Згідно до Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 р. № 858, Одеську митницю ДФС було приєднано до утвореної юридичної особи публічного права територіального органу Державної митної служби - Одеської митниці Держмитслужби.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг Про реорганізацію митниць ДФС з 27 листопада 2019 року розпочато реорганізацію Одеської митниці ДФС.

Наказом Міністерства фінансів України від 26.11.2019 № 495 затверджено Класифікатор Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів.

З 00.00 год. 08.12.2019 згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Одеської митниці ДФС перейшли до Одеської митниці Держмитслужби.

Тобто, з огляду на наведені положення законодавства, з 08.12.2019 року Одеська митниця Держмитслужби виконує функції Одеської митниці ДФС.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що судові витрати мають бути стягнуті на користь позивача не з відповідачів солідарно, а з Одеської митниці Держмитслужби.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 139, 173-183, 192-228, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» до Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення від 23.10.2019 року № UA500060/2019/000197/2, картки відмови.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000197/2 від 23 жовтня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00706.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» () суму сплаченого судового збору в розмірі 4204,00 коп. (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» () суму витрат на правничу допомогу в розмірі 4204,00 коп. (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОБУС 365» (, вул. Старокиївська, 3, с. Курісове, Лиманський р-н., Одеська обл., 67512).

Відповідач Одеська митниця Держмитслужби (, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, 65078).

Відповідач Одеська митниця ДФС (, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, м. Одеса, 65078).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 30 жовтня 2020 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.