Справа № 826/9572/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 826/9572/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариство з обмеженою відповідальністю «Срібний дім»
до співвідповідача Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» (далі також - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати недійсними податкову вимогу №1922-16 від 04.02.2016 року та рішення № 1922-16 від 04.02.2016 року про опис майна у податкову заставу.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірія Р.О. від 30.06.2016 року відкрито провадження у справі.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 17.10.2017 року №7996 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2017 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/9572/16.

15.12.2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі також - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з пунктом 10 частиною першою Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2018 року прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що податкова вимога від 04.02.2016 року №1922-16, за якою відповідачем нараховано позивачеві до сплати заборгованість з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у сумі 485594,75 грн., в т ч.: 364662,00 грн. - заборгованість за авансовими внесками за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року; 101117,60 грн. - штрафні санкції, 19815,15 грн. - пеня, та, відповідно рішення про опис майна у податкову заставу від 04.02.2016 №1922-16, яке є похідним від вказаної вимоги, в силу положень статті 89 Податкового кодексу України сформовані з порушенням пункту 9 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а також пункту 57-1 статті 57 Податкового кодексу України в редакції, що підлягала застосуванню у 2015 році (редакція, що діяла до 01.01.2015 року).

Відповідач правом на подання відзиву або інших заяв/клопотань не скористався.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві () припинено (дата запису: 29.08.2019 року, номер запису: 0057255).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби за переліком згідно з додатком.

Так, відповідно до переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, які реорганізуються шляхом приєднання як структурні підрозділи до відповідних територіальних органів Служби, ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві приєднано до ГУ ДФС у м. Києві.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна фіскальна служба України () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 1 085321, Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи предмет спору у справі №826/9572/19, слід дійти висновку, що правонаступником ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві є ГУ ДПС у м. Києві.

Разом з тим, оскаржувані позивачем рішення приймалися саме ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, суд дійшов висновку про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ГУ ДПС у м. Києві, як правонаступника відповідача.

Суд зауважує, що залучення співвідповідача не є підставою для розгляду справи спочатку, що не суперечить змісту частини шостої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ТОВ «Срібний дім» 06.02.2015 подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м Києві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік у якій відобразило податок на прибуток за звітний податковий період (2014 рік) належний до сплати у сумі 486217,00 грн.

11.03.2015 позивачем помилково сплачено вказану суму податку на інший рахунок. На підставі заяви позивача вказану суму податку 24.04.2015 року зараховано відповідачем на належний рахунок.

21.04.2015 року позивачем подано відповідачеві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за І квартал 2015 року, в якій відображено відсутність прибутку у звітному періоді.

28.10.2015 року позивачем подано відповідачеві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за III квартал 2015 року, в якій також відображено відсутність прибутку у звітному періоді.

15.10.2015 року відповідачем сформовано податкову вимогу № 5626-23 та рішення про опис майна у податкову заставу № 5626-23, відповідно до яких сума податкового боргу за основним платежем складала 485 328,99 грн (486217,00 грн. за 2014 рік - 888,01 грн. переплати за попередні податкові періоди).

В результаті процедури адміністративного оскарження вимоги № 5626-23 та рішення про опис майна у податкову заставу №5626-23 від 15.10.2015 року рішенням Державної фіскальної служби України від 28.01.2016 року № 1662/6/99-99-23-05-15 вказані рішення відповідача скасовані, а відповідача зобов`язано сформувати та направити позивачеві нову податкову вимогу відповідно до вимог чинного законодавства.

04.02.2016 року відповідачем сформовано нову податкову вимогу № 1922-16 в якій зазначено про наявність у позивача податкового боргу зі сплати податку на прибуток підприємства в сумі 485 594,75 грн., в т.ч.: 364662,00 грн основного платежу; 10117,60 грн. - штрафні санкції; 19815,15 грн. - пеня. Того ж дня відповідачем прийнято рішення № 1922-16 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, 12.02.2016 року позивачем подано до Головного управління ДФС у м. Києві скаргу № 02-2 про перегляд податкової вимоги № 1922-16 та рішення №1922-16 про опис майна у податкову заставу від 04.02.2016 року.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві 14.03.2016 року № 10/26-15-17-02-16 залишено без змін податкову вимогу № 1922-16 та рішення №1922-16 про опис майна у податкову заставу під 04.02.2016 року, а подану позивачем скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням від 14.03.2016 року № 10/26-15-17-02-16, позивач 22.03.2016 року звернувся зі скаргою № 03-1 до Державної фіскальної служби України про перегляд рішення Головного управління ДФС у м Києві від 14.03.2016 року № 10/26-15-17-02-16.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.05.2016 року № 11072/6/99-99-17-01-15 залишено подану скаргу без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14.03.2016 року №10/26-15-17-02-16 без змін.

Вважаючи податкову вимогу № 1922-16 та рішення №1922-16 про опис майна у податкову заставу від 04.02.2016 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спеціальним законом, яким врегульовано відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI, з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі також - ПК України).

Згідно із статтею 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Механізм формування, надсилання, вручення та відкликання податкових вимог органами доходів і зборів врегульовано Порядком направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №576, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року №1840/24372 (далі також - Порядок).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. розділу ІІ Порядку податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов`язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Згідно з пунктом 3.1 розділу ІІІ Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Відповідно до пункту 89.1. статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З огляду на те, що відповідачем не подано відзиву (заперечень) на позовну заяву та/або інших доказів в обґрунтування свої правової позиції, з метою з`ясування підстав формування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, судом досліджено оскаржувані рішення та рішення ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України за результатами адміністративного оскарження.

Так, формуючи податкову вимогу № 1922-16 та рішення №1922-16 про опис майна у податкову заставу від 04.02.2016 року, відповідач дійшов висновку, що позивач зобов`язаний сплачувати у 2015 році, починаючи з січня, щомісячні авансові внески з податку на прибуток у розмірі 40 518,00 грн., розраховані як 1/12 від суми податку на прибуток підприємств за попередній річний податковий період - 2014 рік, що за даними відповідної податкової декларації склала 486 217,00 грн.

При цьому, під час розгляду скарг позивача, ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України виходили з того, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій» №652-VІІІ не передбачено право платників податку, які сплачують авансові внески, подавати податкову декларацію за перший квартал у разі неотримання ними прибутку або отримання збитку.

Таким чином, на переконання податкових органів, позивач має право подати податкову декларацію лише за III квартал 2015 року і в разі відсутності прибутку або отримання збитку за результатами роботи за три квартали 2015 року має право припинити сплату авансових внесків з грудня 2015 по травень 2016 року.

Законом України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року внесено зміни до статті 57 та розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та викладено пункт 57.1 статті 57 ПК України у новій редакції.

Так з 01.01.2015 року в пункті 57.1 статті 57 ПК України зазначено : «Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов`язання з цього податку, без подання податкової декларації.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається з червня поточного звітного (податкового) року по травень наступного звітного (податкового) року включно.

Платники податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році та не сплачують авансового внеску.

Платники податку, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний (податковий) період не перевищують 20 мільйонів гривень, та неприбуткові установи (організації) сплачують податок на прибуток на підставі податкової декларації, яку подають до контролюючих органів за звітний (податковий) рік і не сплачують авансових внесків.

Платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов`язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов`язань.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступний дванадцятимісячний період. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

Податкова декларація, в тому числі розрахунок щомісячних авансових внесків, за базовий звітний (податковий) рік подаються до 1 червня року, наступного за звітним (податковим) роком.

Платники податку на дохід, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на дохід у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється за ставками, визначеними у підпунктах 136.4.1, 136.4.2 пункту 136.4 статті 136 цього Кодексу, від суми фактично отриманого доходу протягом місячного податкового періоду, без подання податкової декларації.».

Також Законом України № 71-VIII у новій редакції викладено пункт 9 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідно до змісту якого: у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов`язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік.

Відповідно до абзацу 9 пункту 57.1. статті 57 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов`язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, із зазначеного висновується, що у 2015 році платник податку, який сплачує авансовий внесок, має право подати до контролюючого органу податкову декларацію та фінансову звітність за І квартал у разі, якщо за підсумками І кварталу звітного періоду (2015 року) не отримав прибутку або отримав збиток, що звільняє його від сплати авансових внесків у ІІ-ІV кварталах звітного (2015) року та передбачає визначення податкових зобов`язань на підставі податкової декларації за підсумками І півріччя, трьох кварталів та за рік.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 06.02.2015 року позивачем подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, відповідно до змісту якої визначено авансового внеску з податку на прибуток у розмірі 40 518, 00 грн.

З урахуванням вимог частини четвертої пункту 57.1 статті 57 ПК України, вказана сума авансового внеску з податку на прибуток розраховано як Ѕ від нарахованої суми на прибуток за 2014 рік.

Згідно із змістом зазначеної декларації за 2014 рік, податок на прибуток за 2014 рік склав 486 217,00 грн., який, в подальшому сплачено позивачем, що не заперечується та підтверджується у рішеннях ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України щодо розгляду скарг позивача.

Крім того, відповідно до поданих позивачем контролюючому органу та суду податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за І квартал 2015 року (реєстраційний № доставлено в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 21.04.2015 року), з податку на прибуток підприємства за І квартал 2015 року уточнена (реєстраційний № доставлено в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 28.10.2015 року), з податку на прибуток підприємства за три квартали 2015 року (реєстраційний № доставлено в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 28.10.2015 року), прибуток відсутній.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати наявним податковий борг у ТОВ «Срібний дім» у 2015 році.

В свою чергу, існування податкового боргу відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, доказів спростування наданих позивачем відомостей щодо його відсутності, на кшталт відомостей з інтегрованої картки платника податків станом на прийняття спірної податкової вимоги, суду не надано.

Враховуючи викладене, підстави для виникнення податкової застави, встановлені статтею 89 ПК України також відсутні.

Крім того, правомірність дій платника податків щодо подання податкової декларації висновується також із правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 01.06.2016 року №813/2188/15, відповідно до змісту якої: «…будь-яких обмежень для застосування пункту 57.1 статті 57 ПК України у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року, зокрема, в частині подання декларацій за перший кварталу зв`язку із збитковістю діяльності платника податків, пунктом 22 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не встановлено. …».

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті наведеного суд зазначає, що податковим органом не доведено правомірність прийнятих 04.02.2016 року податкової вимоги №1922-16 та, як наслідок, рішення №1922-16 про опис майна у податкову заставу.

Разом з тим, суд зауважує наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, позивач просить суд визнати недійсними податкову вимогу №1922-16 від 04.02.2016 року та рішення № 1922-16 від 04.02.2016 року про опис майна у податкову заставу.

Проте, згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, в той час, як захист порушеного права шляхом визнання недійсним індивідуального акта процесуальним законом не передбачено.

Отже, з огляду на те, що суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з метою належного та ефективного захисту прав позивача в межах вирішення адміністративної справи №826/9572/16, суд вважає необхіднім задовольнити позовні вимоги в наступній редакції: «Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу №1922-16 від 04.02.2016 року та рішення № 1922-16 від 04.02.2016 року про опис майна у податкову заставу, винесені ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві».

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 17.06.2016 року №705 за подання позовної заяви позивачем сплачено 7 283, 93 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань співвідповідача Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - правонаступника ліквідованого відповідача у справі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу №1922-16 від 04.02.2016 року та рішення № 1922-16 від 04.02.2016 року про опис майна у податкову заставу, винесені ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» (, адреса: 01004, м. Київ, вул. Дарвіна, 6) суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 7 283, 93 грн. (сім тисяч двісті вісімдесят три грн. 93 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» (, адреса: 01004, м. Київ, вул. Дарвіна, 6);

Відповідач: ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (, адреса: 104080, м. Київ, вул. Турівська, 12);

Співвідповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне судове рішення складено 27.10.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна