Справа № 387/859/20
Суддя: Майстер І. П.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 387/859/20
Номер провадження по справі 2-а/387/31/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд, Кіровоградської області, в складі:

Головуючого судді Майстер І.П.

за участю секретаря судового засідання Поляруш С.Ю.

розглянувши в письмовому провадженні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, лейтенанта поліції Геремій Тетяни Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанову про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначив, що 18.09.2020 інспектором роти №2 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області, лейтенантом поліції Геремій Т.І. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАМ №3154290 у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч.3 ст. 121 КпАП України та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за те, що останній, 18.09.2020 о 11 годині 32 хвилини, керуючи транспортним засобом RENAUT TRAFIK, НОМЕР_1 в м.Кропивницький, вулиця Полтавська, який не пройшов обов`язковий технічний контроль , чим порушив п.31.3.б ПДР України. Позивач вважає вказану постанову про адміністративне правопорушення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вказане правопорушення він не вчиняв, тому звернувся до суду із даним позовом.

На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі здійснення розгляду справи за відсутності учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та зобов`язано Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, надати до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області в термін до 26 жовтня 2020 року -відео правопорушення та інші докази до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ№3154290.

На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі здійснення розгляду справи за відсутності учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3154290 від 18.09.2020 інспектор роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, лейтенант поліції Геремій Тетяна Ігорівна притягнула до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 121 КУпАП та наклала на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок. Зі змісту постанови

ОСОБА_1 18.09.2020 о 11 годині 32 хвилин керував транспортним засобом RENAULT TRAFIC НОМЕР_1 у місті Кропивницькому по вулиці Полтавській, що не пройшов обов`язкового технічного контролю, чим порушив п.13.3.б ПДР, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.121 КпАП України.

Судом встановлено, що вказаний транспортний засіб марки RENAUT TRAFIK 2.0 D, державний номерний знак НОМЕР_1 , випущений у 2007р., його вантажопідйомність менша ніж 3,5 тон, а саме 2960, переобладнаний з вантажного у 2011 у вантажопасажирський, висновок 320339 від 29.12.2010, дата реєстрації - 11.01.2011 та пристосований для вантажоперевезень.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Зі змісту 31.1 ПДР , технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 31.3 «б» ПДР передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Адміністративна відповідальність за ч.3 ст. 121 КпАП України настає в разі керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю пройшов такий контроль.

Статтею35 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Пункт 2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тон., причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та колів, світлопропускання скла, газобалонного обладнання ( за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Зі змісту ч.7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» видно, що періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тон., причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тон., причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Отже суд вважає, що транспортний засіб яким керував позивач підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки, оскільки є вантажопасажирським, вантажопідйомність менша ніж 3,5 тон, строк експлуатації якого більше двох років.

Слід зазначити, що правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 17.05.2018 року у справі № 753/4366/17, встановлено, що не може спростовувати здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Слід також зазначити, що можливі процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Наведені твердження також узгоджуються з висновками суду апеляційної інстанції, які були викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 у справі № 161/14337/18.

Пунктом 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

На підставі цього можна дійти до висновку, що твердження Позивача, що його автомобіль відноситься до легкових, а не вантажних - не відповідають дійсності та спростовуються наявними матеріалами в справі, зокрема, безпосередньо наданим ним Свідоцтвом.

При цьому слід звернути увагу, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, по допустиму масу даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним, а тому повинен проходити обов`язковий технічний контроль.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2019 року по справі № 361/7761/15а (провадження № К/9901/12151/18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 126/1030/17 (провадження № К/9901/15343/18).

Суд зазначає, що новий транспортний засіб - транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію (підпункт 14.1.124 пункт 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше (підпункт 14.1.163 пункт 14.1 статті 14 ПК України).

Транспортні засоби, що використовувалися - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби (підпункт 14.1.251 пункт 14.1 статті 14 ПК України).

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок реєстрації), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, передбачено, що даний Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій (Пункт 3 Порядку реєстрації).

Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, то вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.

З наявного в матеріалах Свідоцтва можна встановити, що транспортний засіб Позивача був зареєстрований 11.01.2011, тобто, даний автомобіль експлуатується вже більше ніж дев`ять років. Як вже було зазначено, даний транспортний засіб після двох років використання підлягає обов`язковому технічному контролю. Отже Позивача щодо, нібито, відсутності обов`язку проходження обов`язкового технічного контролю його транспортним засобом, а також відсутність в матеріалах справи підтверджень, що транспортний засіб, вказаний в Свідоцтві, проходив такий контроль - суд приходить до висновку, що позивач систематично порушує норми ПДР протягом останніх трьох років при керуванні та здійсненні руху своїм транспортним засобом, проте статтею 68 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2 статті 86 КАС України (у редакції від 11.03.2007, аналогічна норма викладена в пункті 2 статті 90 КАС України у редакції від 04.11.2018) ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КпАП України та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР.

Відтак, твердження Позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Суд зазначає, що сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови.

Згідно із ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність свого рішення, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було вчинено порушення в частині технічного контролю, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За викладених обставин, враховуючи, що відповідачем винесено постанову з дотримання вимог закону, в задоволенні даного позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст. 7, 38, 122, 234-2, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 276, 283, 284 КУПАП, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, лейтенанта поліції Геремій Тетяни Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І. П.