Справа № 640/1851/19
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2020 року м. Київ № 640/1851/19
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1) Міністерства оборони України, 2) Адміністрації Державної прикордонної служби України, 3) Одеський обласний центр комплектування та соціальної підтримки
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ), Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ), Одеського обласного військового комісаріату (65012, м. Одеса, вул. Піроговська, 6, ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби та ненадання відповіді на заяву позивача від 06 серпня 2018 року щодо примушення Одеського обласного військового комісаріату вчинити певні дії;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не призначення позивачу одноразової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслати до Міністерства оборони України письмову вимогу щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби разом з наданим позивачем пакетом документів;
- зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії призначити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду протягом одного місяця з часу набрання законної сили судовим рішенням.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2019 замінено Одеський обласний військовий комісаріат на правонаступника - Одеський обласний центр комплектування та соціальної підтримки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, проте, відповідачами вчинено дії та бездіяльність, які порушили право позивача на призначення та отримання такої допомоги.
Відповідачем-1 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою у формі звернення, тоді як законодавством встановлено, що військовослужбовець має звернутись з заявою про призначення одноразової грошової допомоги до уповноваженого органу (у даному випадку ІНФОРМАЦІЯ_1 ). У свою чергу, уповноважений орган направляє висновок та відповідний пакет документів до Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення. У цьому випадку, за умови відсутності висновку уповноваженого органу, правовідносин між позивачем та Міністерством оборони України не виникало.
Відповідачем-2 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки до заяви про призначення одноразової грошової допомоги позивачем не було додано документа на підтвердження обставин поранення позивача, що пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, тобто позивачем не було дотримано вимогу пункту 11 Порядку №975, а отже були відсутні підстави для направлення відповідного пакету документів до Міністерства оборони України. При цьому позивача було повідомлено про необхідність надання додаткових документів.
Відповідачем-3 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності Адміністрації Державної прикордонної служби України, тому що позивач військову службу в органах Держприкордонслужби України ніколи не проходив.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно з копією витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.04.2017 № 1179 ОСОБА_1 має захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.05.2017 серії 12 ААА № 304265 ОСОБА_1 з 23.05.2017 вперше встановлено другу групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Довідкою від 21.05.2018 № 42, виданої Біляївським районним військовим комісаріатом Одеської області, підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно приймав участь у бойових діях у Демократичній республіці Афганістан в період з 04.02.1983 по 16.02.1985.
02.06.2018 позивач звернувся до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою, в якій просив надати інформацію щодо наявності в його особовій справі (матеріалах обліку) документів чи записів, які підтверджують, що під час проходження військової служби з 04.02.1983 по 16.02.1985 у складі діючої армії на території Демократичної Республіки Афганістан, ним були скоєні кримінальні, адміністративні чи інші правопорушення, які пов`язані з алкогольним, наркотичним, токсичним сп`янінням або навмисним спричиненням собі тілесних ушкоджень.
Відповідно до листа Біляївського районного військового комісаріату Одеської області від 01.08.2018 № 2735 ОСОБА_1 надано відповідь, де повідомлено, що станом на 01.08.2018 в військово-облікових документах, що зберігаються в Біляївському районному військовому комісаріаті відсутня інформація про наявність в особовій справі позивача, інших документах записів (інформації) про скоєння ним кримінальних, адміністративних чи інших правопорушень, які пов`язані з спричиненням собі тілесних ушкоджень під час проходження військової служби з 04.02.1983 по 16.02.1985 у складі діючої армії на території Демократичної Республіки Афганістан.
19.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою, в якій просив провести йому, як інваліду ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення групи інвалідності.
Листом від 02.08.2018 №11/Л-10427 Адміністрацією Державною прикордонної служби України повідомлено позивача про те, що останній на обліку в органах Державної прикордонної служби України не перебуває, будь-яких інших правовідносин між прикордонною службою та ОСОБА_1 немає. Також, позивачу рекомендовано звернутися до керівника уповноваженого органу, який здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби.
02.06.2018 позивач звернувся до Міністра оборони України через військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, відповідно до якої наполягав на відправленні його документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.
Листом від 03.08.2018 № 5587 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про те, що останнім не надано копії документа, що свідчить про визнання його інвалідом внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Також зазначено про те, що висновки спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 08.06.2016 № 1476/Ж та від 21.06.2016 № 1611/Ж не підтверджують факт поранення, оскільки вони складені зі слів позивача, а висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 20.07.2016 № 3184 про причинний зв`язок поранення складено на підставі висновків спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, тому, як зазначено у листі, також не визначає обставини поранення.
Крім того, у вказаному листі зазначено й про те, що в наданому позивачем пакеті документів не вистачає також копії довідки органів медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення групи інвалідності та копії військового квитка.
На підставі викладеного, позивачу запропоновано надати до відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 копії необхідних документів для їх подальшого направлення до Департаменту фінансів Міністерства оборони України на Комісію для прийняття рішення щодо виплати відповідно до чинного законодавства.
07.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з заявою, в якій просив прийняти рішення (протокол) про виплату йому одноразової грошової допомоги.
Відповіді на вказану заяву позивача від Міністерства оборони України матеріали справи не містять.
Позивач, вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідачів щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, звернувся з відповідним позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Згідно зі статтею 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю ІI групи інвалідності призначається і виплачується в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
У пункті 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Положеннями статті 16-4 Закону № 2011-XII передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом)
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
За змістом частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Аналіз зазначених норм права діє підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону № 2011-XII.
Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Порядком № 975 не визначено, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
У свою чергу, подання відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18 зроблено правовий висновок про те, що документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для відповідача обов`язку щодо їх витребовування.
У зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, суд зазначає, що з листа Біляївського районного військового комісаріату Одеської області від 01.08.2018 №2735 вбачається, що станом на 01.08.2018 в військово-облікових документах, що зберігаються в Біляївському районному військовому комісаріаті відсутня інформація про наявність в особовій справі позивача, інших документах записів (інформації) про скоєння ОСОБА_1 кримінальних, адміністративних чи інших правопорушень, які пов`язані з спричиненням собі тілесних ушкоджень під час проходження військової служби у складі діючої армії на території Демократичної Республіки Афганістан.
При цьому жодних документів на підтвердження дійсних обставин поранення (контузії, травми, каліцтва) позивачем надано не було.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а тому не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, оскільки ним подано не всі передбачені Порядком №975 документи для отримання такої допомоги.
Таким чином, враховуючи, що позивач не надав документів, необхідних для призначення йому одноразової грошової допомоги, суд не вбачає підстав для спонукання Одеського обласного центру комплектування та соціальної підтримки до складення та направлення Міністерству оборони України для прийняття відповідного рішення висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 640/1869/19.

Щодо позовних вимог до Адміністрації Державної прикордонної служби України суд зазначає наступне.
Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок», у редакції, що діяла на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Таким чином, оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.
Отже, між позивачем та Адміністрацією Державної прикордонної служби України відсутні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби.
Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України, оскільки за умови відсутності висновку ІНФОРМАЦІЯ_1 та не направлення ним документів, необхідних для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, до Міністерства оборони України, такі позовні вимоги є передчасними та спрямовані на майбутній захист прав позивача.
Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ), Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ), Одеського обласного центру комплектування та соціальної підтримки (65012, м. Одеса, вул. Піроговська, 6, ) про визнання протиправним дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов