Справа № 640/18413/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» до Офісу великих платників податків ДФС, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «С К С» (далі - Позивач, ТОВ «С К С») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - Відповідач-1, Офіс ВПП), Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач-2, ДФС України) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Комісії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №924081/36088095 від 21.09.2018 року;

- зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «С К С» податкову накладну №1001604 від 27.03.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2019 року апеляційну скаргу ДФС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 року повернуто апелянту.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2019 року апеляційну скаргу Офісу ВПП на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 року повернуто апелянту.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 року.

У травні 2020 року ТОВ «С К С» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №640/18413/18, в якій просило стягнути з ДФС України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «С К С» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 750,00 грн. та стягнути з Офісу ВПП за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «С К С» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 750,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 року заяву ТОВ «С К С» залишено без задоволення. При цьому суд першої інстанції з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц та Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №817/1889/17, виходив з того, що подана заява про вирішення питання щодо відшкодування судових витрат була подана 13.05.2020 року, тобто поза межами встановленого ст. 139 КАС України п`ятиденного строку, у той час як про існування рішення у даній справі представник Позивача дізнався або повинен був дізнатися не пізніше 30.09.2019 року під час отримання виконавчих листів у даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву адвоката АО «Правова та економічна безпека» від 08.05.2020 року №0805/17 в інтересах ТОВ «С К С» про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, суд першої інстанції не дослідив змісту договору про надання правової допомоги до додаткової угоди до нього щодо строків оплати правової допомоги, по-друге, суд залишив поза увагою, що у спрощеному позовному провадженні не передбачено проведення судових дебатів, що вказує на неможливість застосування до спірних правовідносин ч. 7 ст. 139 КАС України, до яких, за практикою Верховного Суду у справах №850/1/18 та №826/116/17, підлягає застосуванню положення ст. 252 КАС України, по-третє, висновки Верховного Суду у справі №817/1889/17 не можуть бути застосовані до даної справи, позаяк у ній не проводилися судові дебати, по-четверте, висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц суперечать приписам Конституції України, а тому також не можуть бути застосовані, по-п`яте, обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат покладено на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.08.2020 року, яке у подальшому було відкладено на 28.10.2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Відповідача-1 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для ухвалення додаткового рішення у розрізі доводів Апелянта на їх спростування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9115/15-ц сформульовано правовий висновок, за яким вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (аналогічна норма закріплена у ч. 7 ст. 139 КАС України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика, як зазначено у рішенні суду касаційної інстанції, запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.04.2019 року у справі № 817/1889/17.

Посилання Апелянта на те, що указана позиція Великої Палати Верховного Суду фактично створює нову правову норму, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин, судовою колегією оцінюється критично, оскільки сформульований судом касаційної інстанції правовий висновок прямо випливає зі змісту положень ч. 7 ст. 139 КАС України.

До того ж суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що в ухвалі від 09.11.2018 року про відкриття провадження у справі Окружний адміністративний суд міста Києва вказав, що розгляд даної справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Викладене, у свою чергу, свідчить, що з моменту отримання 20.11.2018 року (т. 1 а.с. 193) копії ухвали суду від 09.11.2018 року Позивач був обізнаний, що у межах даної справи судове засідання проводитися не буде та, відповідно також не проводитимуться судові дебати, а відтак не був позбавлений можливості надати докази понесених судових витрат або витрат, які будуть понесені у зв`язку з розглядом справи.

Отже, зі змісту вищезгаданої ч. 7 ст. 139 КАС України випливає безумовний висновок про те, що за умови розгляду справи у порядку спрощеного провадження судові дебати не проводяться, заява щодо судових витрат на правничу допомогу повинна бути подана до суду до моменту прийняття рішення по суті спору, а докази понесення судових витрат направлені на адресу суду протягом п`яти днів з моменту отримання повного тексту судового рішення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві (пункт 5) ТОВ «С К С» просило суд стягнути з Офісу ВПП та ДФС України за рахунок їх бюджетних асигнувань судові витрати. Рішення у справі №640/18413/18 прийнято 15.02.2019 року та направлено на адресу товариства 19.02.2019 року (т. 1 а.с. 205-206), однак було повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, хоча остання була вказана у позовній заяві та клопотання про зміну адреси Позивачем не подавалося.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що виконавчі листи у справі №640/18413/18 від 27.08.2019 року (т. 2 а.с. 40-41) ТОВ «С К С» отримало 03.09.2019 року (т. 2 а.с. 42). Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, починаючи з 03.09.2019 року Позивач дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення рішення у даній справі та, відповідно, виникнення у нього права подання доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Разом з тим, із заявою про ухвалення додаткового рішення та наданими до неї доказами понесених судових витрат ТОВ «С К С» звернулося лише 13.05.2020 року, тобто більше ніж через вісім місяців з моменту, коли останнє дізналося або повинно було дізнатися про ухвалення рішення у справі №640/18413/18. При цьому будь-яких належних і допустимих доказів тривалого зволікання подання вказаних документів Позивачем ні у заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначено. Викладене, у свою чергу, свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Щодо посилання Апелянта на те, що до спірних правовідносин повинні бути застосовані строки, визначені ч. 2 ст. 252 КАС України для подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення - до закінчення строку на виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Указаною нормою регламентовано строк, протягом якого може бути подана заява про ухвалення додаткового рішення, а також порядок розгляду такої заяви. Саме на необхідність застосування статті 252 КАС України при ухваленні додаткового рішення у тому числі на підставі заяви про вирішення питання про розподіл судових витрат вказував Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 року у справі №850/1/18 та від 17.01.2020 року у справі №826/116/17, на які посилався Апелянт.

Разом з тим, у цих же рішеннях суд касаційної інстанції вказав на те, що норми статті 252 КАС України визначають форми рішень за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення та не передбачають можливості залишення без розгляду згідно ч. 7 ст. 139 КАС України.

Водночас, у згаданих вже постановах Верховного Суду у справах №850/1/18 №826/116/17 суд зазначив, що частина 7 статті 139 КАС України регулює порядок визначення розміру судових витрат. У свою чергу, до вказаного порядку включені правила щодо встановлення судом розміру понесених витрат, а також порядку і строків подання доказів на їх підтвердження.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність залишення без задоволення заяви ТОВ «С К С» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, позаяк докази на підтвердження їх розміру подані після спливу п`ятиденного строку на їх подання, передбаченого ч. 7 ст. 139 КАС України, а будь-яких причин поважності пропуску такого строку Позивачем не зазначено.

Посилання Апелянта на те, що обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат покладено на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, судова колегія вважає правильним. Разом з тим, правильність такого твердження жодним чином не впливає на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про залишення поданої ТОВ «С К С» заяви без задоволення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 252, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С К С» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано « 28» жовтня 2020 року.