Справа № 640/25728/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Київ № 640/25728/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Громадської ради доброчесності (надалі - Відповідач, ГРД), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія суддів України (надалі - Третя особа), у якій просить суд визнати протиправним та скасувати висновок Відповідача від 18.10.2019 про невідповідність судді Володарського районного суду Київської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивачем зазначено, що спірний висновок Відповідача є безпідставним, необґрунтованим, таким, що містить неправдиві та недостовірні відомості і прийнятий без врахування усіх обставин та вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просить визнати даний висновок протиправним та скасувати. Зокрема, Позивачем зазначено про порушення Відповідачем порядку подання висновку для ознайомлення та не враховано надані Позивачем пояснення.

Крім того, Позивачем звернуто увагу на те, що обставини, які відображено відповідачем у спірному висновку, містять недостовірні та такі, що не підтверджені будь-якими доказами, відомості, а тому жодним чином не можуть свідчити про її недоброчесність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем право на надання відзиву на позовну заяву не використано.

З урахуванням вимог частини 1 статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України про розгляд вищевказаної справи Громадську раду доброчесності повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Третя особа правом надати пояснення по суті спору не скористалась.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Указом Президента України від 07.03.2001 №165/2001 ОСОБА_2 призначено строком на п`ять років у місцевих загальних судах на посаду судді Володарського районного суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України від 09.02.2006 №3433-IV ОСОБА_2 призначено на посаду судді Володарського районного суду Київської області безстроково.

Рішенням Ради суддів України від 06.02.2009 №20 «Про призначення голів та заступників голів місцевих загальних судів» Позивача призначено заступником голови Володарського районного суду Київської області строком на п`ять років.

Відповідно до наказу Територіального управління Державної судової адміністрації від 07.10.2009 №113/к змінено в особових документах прізвище Позивача з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу.

Згідно із наказом Володарського районного суду Київської області від 07.05.2014 №9 ОСОБА_1 приступила до обов`язків голови Володарського районного суду Київської області.

Позивачем зазначено, що по теперішній час вона обіймає посаду голови Володарського районного суду Київської області.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, ВККСУ) від 07.06.2018 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі Позивача.

В рамках проведення ВККСУ співбесіди, за результатами дослідження досьє, у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів на відповідність займаній посаді, Позивачем пройдено тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівень показників критеріїв особистої та соціальної компетенції, професійної етики та доброчесності.

Рішенням Комісії від 19.07.2018 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит». За результатами даного етапу, Позивача допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

За результатами кваліфікаційного оцінювання Позивачем набрано 780,625 балів.

Рішенням Комісії від 25.10.2019 Позивача визнано такою, що відповідає займаній посаді.

Разом з тим, 18.10.2019 Громадською радою доброчесності затверджено висновок про невідповідність судді Володарського районного суду Київської області безстроково ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Не погоджуючись із висновком про невідповідність судді Володарського районного суду Київської області безстроково ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності від 18.10.2019, Позивач звернулась до суду з позовом про визнання даного висновку протиправним та скасування.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено висновок, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Для вирішення правовідносин, що виникли судом застосовано, зокрема, норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту також - Закон №1402-VIII) та Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 03.11.2016 №143/зп-16 (далі по тексту також - Положення № 143/зп-16).

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 6 та 7 статті 87 Закону №1402-VIII, Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Громадська рада доброчесності, окрім іншого: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Для здійснення повноважень, зазначених у цій статті, членам Громадської ради доброчесності надається право безоплатного та повного доступу до відкритих державних реєстрів.

Згідно з пунктом 16 частини 4 статті 85 Закону №1402-VIII, суддівське досьє, серед іншого, має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

За приписами абзацу 2 частини 1 статі 88 Закону №1402-VIII, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону №1402-VIII на ГРД покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Тобто, відповідач приймає участь у формуванні суддівського корпусу, впливає на суддівську кар`єру та наділений з цією метою відповідними владними повноваженнями.

Разом з тим, виходячи з наведених норм, ГРД наділена повноваженнями збору, перевірки та аналізу достовірної інформації щодо судді, тобто інформації з офіційних джерел. Відповідно, формування висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності має здійснюватися виключно на підставі достовірних даних (достовірної інформації).

Виходячи з наведеного в сукупності суд дійшов висновку, що оскільки висновки ГРД, затверджені відповідним рішенням, як одностороннє владне волевиявлення, є обов`язковими для розгляду ВККС та є правовим актом індивідуальної дії (оскільки безпосередньо стосується прав та інтересів позивача, містить твердження про невідповідність його критеріям доброчесності та професійної етики і підлягає дослідженню у межах кваліфікаційного оцінювання), на підставі якого виникають публічно-правові відносини, то спори щодо таких висновків носять характер публічно-правового спору, який вирішується за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також - КАС України).

При цьому, суд вважає, що ГРД має всі визначені ознаки «іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства», оскільки здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом №1402-VIII завдань, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України, тож є належним відповідачем у даній справі.

За таких підстав, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Позивачем обрано належний, допустимий та ефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Надаючи оцінку правомірності прийнятого Відповідачем висновку, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 6 статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Громадська рада доброчесності: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Статтею 2 Регламенту ГРД передбачено, що завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі. З цією метою Рада сприяє Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Регламенту ГРД, за результатами аналізу та (або) перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Про необхідність надання саме обґрунтованого висновку йдеться також і у вказаному Висновку Ради Європи щодо Регламенту ГРД (п. 3.4), а саме: усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими, що кореспондується з вимогами, встановленими у частині 2 статті 2 КАС України.

Водночас, суд звертає увагу, що поняття «доброчесність» чинним законодавством України не визначене, а тому є оціночним поняттям, на чому зауважено також і у згаданому Висновку Ради Європи щодо ГРД доброчесності, а також у Звіті Ради Європи та Асоціації правників України про результати моніторингу діяльності ГРД в контексті стандартів і рекомендацій Ради Європи.

Норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», заява № 23543/02).

Як вбачається з наведених та інших норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Регламенту ГРД, обсяг оцінювання, що здійснюється ГРД, обмежується питаннями професійної етики та доброчесності суддів (кандидатів на посаду судді).

Згідно з пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККСУ від 03.11.2016 №143/зп-16 (у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13.02.2018 №20/зп-18), відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; наявність обставин, передбачених підпунктами 1, 2, 9, 12, 15, 19 частини першої статті 106 Закону; наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді; наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності. Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема, висновків або інформації ГРД (за наявності).

При цьому, суд наголошує, що будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, у тому числі висновок ГРД, як вже зазначалося, має бути мотивованим і ґрунтуватись на достовірних і перевірених обставинах, тобто підтверджуватись відповідними доказами.

На користь такого висновку свідчить і Рекомендація CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, у пункті 58 якої вказано, що системи для оцінювання роботи суддів мають ґрунтуватися на об`єктивних критеріях; процедурою має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.

Згідно з пунктом 39 Висновку КРЄС щодо оцінювання діяльності суддів, якості правосуддя і поваги до незалежності судової влади від 24 жовтня 2014 року № 17 (CCJE(2014)2) джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, повинні бути надійними. Це особливо стосується інформації, на якій повинно базуватися негативне оцінювання. Крім того, дуже важливо, щоб таке оцінювання ґрунтувалося на достатніх доказах. Суддя, який проходить оцінювання, повинен мати безпосередній доступ до будь-яких доказів, призначених для використання в оцінюванні, щоб мати можливість при необхідності оскаржити їх.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, судової практики Європейського суду з прав людини та обставин справи, суд приходить до висновку, що необхідним для прийняття ГРД висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики є визнання ГРД достовірною інформації, яка є достатньою для такого висновку, або наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності та професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) і повинно підтверджуватися достатньою і достовірною інформацією.

У Звіті USAID щодо ГРД та результатів її роботи, які використовує Комісія (квітень-травень 2017 року, контракт №AID-OAA-I-13-00032) (https://vkksu.gov.ua/userfiles/ doc/perelik-dokumentiv/zvit_grd.pdf) констатується, що відповідно до пункту 6 статті 87 Закону «Про судоустрій та статус суддів» ГРД збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) і надає ВККСУ інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді). Якщо кандидат не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких зроблено висновок про невідповідність.

Виходячи з тлумачення змісту цієї статті, рекомендується, щоб висновок ГРД про невідповідність кандидата критеріям професійної етики та доброчесності, що надається ВККСУ, не просто містив мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію про та посилання на порушення кандидатом певних стандартів професійної етики та доброчесності.

У Звіті Ради Європи та Асоціації правників України про результати моніторингу діяльності ГРД в контексті стандартів і рекомендацій Ради Європи (грудень 2017 року) зазначається, що у пункті 24 Висновку КРЄС №1 (2001) про стандарти незалежності судової влади та незмінюваності суддів вказано, що об`єктивні стандарти потрібні не лише для того, щоб виключити політичний вплив, але й з інших причин, наприклад, щоб уникнути ризику, пов`язаного з припущенням про наявність фаворитизму, консерватизму та корпоративізму, який виникає, коли призначення або оцінювання здійснюються не на основі чітко визначеної процедури, а на підставі особистих рекомендацій. Згідно з викладеними у Звіті в пункті 6 висновками, усі рішення судової ради про призначення, просування по службі, оцінку, дисциплінарну відповідальність та будь-які інші рішення, що стосуються кар`єри суддів, повинні бути обґрунтованими (пункт 92 Висновку КРЄС №10 (2007) про судову раду на службі суспільству). Однак через вказані вище недоліки щодо нерелевантності інформації, оцінювання судових рішень та різних підходів до конкретних фактів можна дійти висновку, що окремі затверджені ГРД висновки були необґрунтованими або частково необґрунтованими.

За таких обставин, виходячи з вимог положень статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 19 Регламенту ГРД, суд вважає, що висновки ГРД повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими.

Тобто, лише належно обґрунтовані висновки (із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінка доказів з ретельним віднесенням факту до відповідної категорії) дають основу для висновку про недоброчесність. Належно обґрунтовані висновки мають містити мінімальні складові (правову підставу, встановлені факти, оцінку доказів, віднесення факту до відповідної категорії тощо) та слугують основою для правильного та справедливого рішення. Окрім того, лише належно викладені рішення можуть бути основою для формування практики визнання поведінки недоброчесною та такою, що порушує правила етики судді.

Водночас, ГРД під час складання своїх рішень, не повинна перебирати на себе компетенцію інших органів влади в частині встановлення фактів, що згідно з нормами чинного законодавства України прямо не належать до компетенції ГРД, а віднесені до компетенції інших органів держави, зокрема, наводити висновки щодо достатності підстав вважати встановленими відповідні обставини, у разі відсутності рішення такого компетентного органу, прийнятого у визначеному чинним законодавством України порядку.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, оцінюючи оскаржуваний висновок ГРД на предмет обґрунтованості по суті викладених у ньому питань, суд зважає на таке.

Так, в пункті 1 оскаржуваного Висновку Відповідач вказує, що

Суддя безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизила його обсяг і (або) вартість (підпункт 4.6 п. 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019).

ГРД виходило з того, що з декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки відомо, що чоловік судді - ОСОБА_5 - набув у власність житловий будинок у м. Володарка Київської області, площею 201 кв.м за ціною 20 428 грн. Проте, згідно з інформацією із сайту з продажу нерухомості dom.ria, вартість будинку у цьому ж місці із значно меншою площею стартує від 150 000 грн.

З декларацій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки відомо, що чоловік судді в 2012 році набув у власність автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon 2008 року випуску за ціною 28 500 грн. Проте відповідно до інформації з інтернет сайту Auto.ria автомобіль такої марки та року випуску стартує від 13 000 доларів, що за курсом НБУ складає приблизно 109 600 грн.

З декларації за 2017 рік відомо, що чоловік судді у 2017 році придбав автомобіль CITROEN BERLTNGO 2007 року за 12 000 грн. Однак, відповідно до інформації з сайту Auto.ria, вартість такого автомобіля стартує від 106 000 грн. З декларації за 2018 рік відомо, що чоловік судді з 27.10.2017 орендує земельну ділянку у селищі Володарка Київської області. Проте в декларації за 2017 рік згадані відомості не зазначені. Крім цього, на вказаній земельній ділянці, відповідно до кадастрової карти розміщується споруда, відомості про яку у деклараціях відсутні.

Також, в оскаржуваному висновку ГРД наявна інформація, яка сама по собі не стала підставою для висновку, але потребує пояснення судді, а саме, щодо походження майна та доходів сина (пункти 3 інформації).

А саме ГРД зазначено, що з декларації сина судді ОСОБА_6 за 2018 рік, відомо, що він у 2017 році набув у власність квартиру у м. Білій Церкві Київської обл. вартістю 256999 грн, а в 2018 році набув у власність автомобіль HONDA ACCORD 2013 року випуску за ціною 330 000 грн. При цьому син працює на посаді судового розпорядника Володарського районного суду Київської області та відповідно до досьє судді за період 2013-2018 роки отримав сукупний дохід у сумі 345000 грн. Колишній чоловік судді (батько) ймовірно не має доходу на придбання майна такої вартості, його офіційний дохід за 2013-2018 рік складав 35667 грн. У зв`язку з чим, спроможність сина самостійно набути у власність згадане майно викликає обґрунтовані сумніви, тому потребує пояснення судді.

Таким чином, пункти 1 та 3 оскаржуваного Висновку ГРД стосуються правильності та повноти заповнення Позивачем декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Аналізуючи та оцінюючи вказані висновки, слід вказати наступне.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постановах від 11.04.2018 у справі №814/886/17 (адміністративне провадження №К/9901/505/17), від 23.01.2019 року у справі №820/1783/17 (провадження №К/9901/3542/17), здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, зазначення відповідачем за результатом здійснення аналізу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ознак можливого відображення у декларації недостовірних відомостей, не є підставою для висновку про невідповідність особи критеріям доброчесності та професійної етики, оскільки відповідні обставини мають бути перевірені уповноваженим на це органом та підтверджені допустимими доказами.

Отже, з огляду на існуючий в Україні конституційний порядок, контроль та перевірку декларацій, поданих суб`єктами декларування, проводить Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), здійснюючи такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль (частина 1 статті 48 Закону України «Про запобігання корупції»).

Водночас, рішенням НАЗК від 10.02.2017 року №56 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 за №201/30069) затверджено Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

До набрання чинності Законом України «Про запобігання корупції» перевірка достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, здійснювалася органами Державної фіскальної служби України відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 2015 року № 333 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2015 року за №418/26863, яким, зокрема, визначено механізм проведення контролюючими органами, зокрема, органами Державної фіскальної служби України, перевірки (арифметичний контроль) відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік з метою забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів декларування.

Крім того, зважаючи на займану позивачем посаду, відповідність вартості майна (майнових прав) позивача та членів її сім`ї, доходам, отриманим із законних джерел, була предметом спеціальної для цього перевірки в порядку Закону України «Про очищення влади».

Отже, здійснення контролю та перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування належить до виключних повноважень відповідних спеціально для цього уповноважених органів державної влади (згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» наразі це НАЗК) та не віднесено до повноважень і завдань ГРД, визначених частиною 6 статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За таких умов, однозначним є висновок про те, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень, фактично виконавши функції органів Державної фіскальної служби України та НАЗК.

В цьому контексті варто зазначити, що у Звіті USAID щодо ГРД та результатів її роботи, які використовує Комісія (квітень-травень 2017 року, контракт №AID-OAA-I-13-00032) (https://vkksu.gov.ua/userfiles/doc/perelik-dokumentiv/zvit_grd.pdf) викладено позицію про те, що ГРД важливо уникати виконання функцій інших компетентних державних органів та інституцій та перевищення ГРД своїх повноважень у цьому зв`язку.

Відтак, ГРД невмотивовано, без зазначення належної правової підстави, в розрізі визначеного Законом України «Про запобігання корупції» порядку, зокрема, за відсутності відповідного рішення НАЗК, прийнятого за наслідком проведення перевірки (перевірок) поданої (их) позивачем декларації (й) як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, складено оскаржуваний висновок, в межах якого зазначено про обставини зазначення позивачем неправдивих та неповних відомостей у поданій ним декларації стосовно майна.

Крім того, Відповідачем не тільки перевищено власні повноваження, а й жодним чином необґрунтовано твердження у спірному висновку про те, що суддя або пов`язана з ним особа отримали майно, дохід або вигоду, легальність походження яких, на думку розсудливого спостерігача, викликає обґрунтовані сумніви (отримання у подарунок ліквідного майна, отримання ліквідного майна від власника, щодо якого немає підтверджень легальності доходу для придбання такого майна, заниження вартості такого майна тощо).

При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження вказаних обставин, у тому числі, як того вимагає стаття 19 Регламенту ГРД, наведення посилання на джерела інформації, або, в разі необхідності, додання таких джерел до висновку, Відповідачем не надано.

Отже, висновок ГРД в даній частині ґрунтується виключно на припущеннях та не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим згадана вище необґрунтована інформація щодо повноти і достовірності відомостей, зазначених позивачем у декларації, протиправно внесена відповідачем до оскаржуваного висновку ГРД від 18.10.2019 року.

В свою чергу, статтею 3 Регламенту ГРД передбачено, що члени Ради поділяють такі цінності як гідність, справедливість, права людини, доброчесність, повага до незалежності суддів і керуються ними у своїй діяльності. Рада та її члени здійснюють свою діяльність на засадах добросовісності, безсторонності, прозорості, рівноправності членів, політичної нейтральності.

При цьому, висновок від 18.10.2019 року містить непідтверджену належними та допустимими доказами інформацію щодо позивача, що є суттєвим порушенням не тільки вимог частини 2 статті 2 КАС України, а і Регламенту ГРД, зокрема, статті 19.

Невчинення Відповідачем дій щодо перевірки отриманої інформації свідчить не лише про неповне збирання інформації, а й про відсутність наміру щодо надання об`єктивної характеристики позивачу з метою здійснення його кваліфікаційного оцінювання Комісією, що, в свою чергу, розцінюється як невикористання повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Прийняття Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, висновку щодо позивача про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики без перевірки отриманої інформації з інших джерел свідчить також про те, що таке рішення прийнято без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, базується на припущеннях відповідача щодо певних обставин, тобто прийнято необґрунтовано.

Таким чином, викладені в оскаржуваному висновку доводи ГРД не є достатніми для висновку про наявність обґрунтованого сумніву чи можливість виникнення обґрунтованого сумніву щодо відповідності Позивача критерію доброчесності чи професійної етики.

Доводи Відповідача, викладені у висновку, ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, є гіпотетичними та неприпустимо спрощеними, а відтак не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного висновку.

Також, у пункті 2 оскаржуваного висновку зазначено, що суддя, не перебуваючи на робочому місці (була закордоном, на навчанні, на тимчасово окупованій території тощо), ухвалювала судові рішення. (підпункт 6.5 п. б Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019).

Так, ГРД зазначено про те, що з досьє судді відомо, що суддя в період з 14.08.2013 по 13.09.2013 перебувала у щорічній відпустці, проте в Єдиному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР), містяться судові рішення, ухвалені у цей час: вирок від 15.08.2013 у справі №364/1110/13-к, рішення від 14.08.2013 у справі №364/943/13-ц та інші судові ухвали: 34150368, 53065097, 33788421, 33551111, 33788407, 34574044, 33791181, 33470661, 34716742, 34570757, 33774657, 33788405, 33774667, 33772913, 33778524, 33781458, 33791256. З досьє судді відомо, що суддя з 11.08.2014 по 08.09.2014 перебувала у відпустці, проте в ЄДРСР містяться судові рішення, увалені в цей період: 40597597, 52207135. З досьє судді відомо, що 06.11.2014 перебувала на навчанні, проте в ЄДРСР містяться судові рішення, ухвалені в цей період: 41245903, 41245897, 41245899, 41245901.

Позивачем надано Відповідачу пояснення відносно обставин, викладених у пункті 2 оскаржуваного висновку (т. І а.с. 112-115).

В поясненнях Позивачем зазначено про те, що наказом №12-4 від 02.08.2013 ОСОБА_1. надано щорічну відпустку з 14.08.2013 по 13.09.2013, однак наказом №15-к від 10.09.2013 ОСОБА_1 відкликано з відпустки (т. І а.с. 128), що свідчить про те, що ухвали ЄДРСР №№34150368, 53065097, 33788421, 33551111, 33788407, 34574044, 33791181, 33470661, 34716742, 34570757, 33774657, 33788405, 33774667, 33772913, 33778524, 33781458, 33791256 постановлено під час перебування Позивача на робочому місті.

Щодо винесення вироку від 15.08.2013 у справі №364/1110/13-к Позивачем зазначено про те, що в цей день ОСОБА_1 була присутня на нараді голів судів Київської області в Апеляційному суді Київської області та по поверненню з наради Позивачем розглянуто кримінальну справу за участі усіх учасників процесу.

Стосовно рішення від 14.08.2013 у справі №364/943/13-ц Позивачем надано пояснення, що датою даного рішення є 13.08.2013, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного рішення (т. І а.с. 58-59), а також електронним примірником рішення, що міститься в ЄДРСР (32981433).

Відносно рішення 40597597 Позивачем вказано на те, що дане рішення датовано 04.08.2014, тобто дане рішення постановлено до відпустки (з 11.08.2014 по 08.09.2014). Рішення 52207135 ухвалено 04.09.2014, оскільки для участі у семінарі (згідно план- графіка навчання суддів місцевих судів Київської області на 2014 рік) Позивача відкликано із відпустки, однак у зв`язку із надходженням інформації про скасування семінару, Позивач перебувала на робочому місці та постановила вказане рішення.

Щодо судових рішень, ухвалених 06.11.2014, а саме: 41245903, 41245897, 41245899, 41245901 Позивачем зазначено, що в цей день вона перебувала на робочому місці. Наказом №33-АС «Про відрядження» від 07.11.2014 Позивача відряджено терміном на 12 днів, починаючи з 10.11.2014 по 21.11.2014 для участі у підготовці суддів місцевих загальних судів (т. І а.с. 132) та отримано відповідний сертифікат із зазначенням дат перебування на навчанні 10-21.11.2014 (т. І а.с. 133).

Отже, Позивачем надано Відповідачу пояснення щодо кожного рішення, зазначеного у пункті 2 оскаржуваного висновку, однак Відповідачем такі пояснення не враховано.

Надані Позивачем пояснення підтверджуються матеріалами справи та свідчать про те, що усі вищезазначені судові рішення прийнято під час перебування ОСОБА_1 на робочому місці.

Крім того, слід зазначити, що згідно з частинами 1, 4 та 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України. Організація проведення перевірки суддів покладається на голову суду, в якому працює суддя. Перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Одночасно, Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563, передбачено суб`єктів, які здійснюють таку перевірку, до яких ГРД не віднесено.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що ГРД не є суб`єктом, який організовує та/або здійснює перевірку, передбачену Законом України «Про очищення влади», та, відповідно, уповноважена визначати поширення норм такого Закону на відповідних осіб, у тому числі позивача.

Суд також звертає увагу, що оскаржуваний Висновок складено та подано до Комісії без дотримання вимог Регламенту Комісії, а саме: не дотримано строку подання висновку до Комісії.

Відповідно до п.п. 4.10.1 та 4.10.2 Регламенту ВККС, інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда).

Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів.

Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год. 00 хв. (о 24 год. 00 хв. у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди.

Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту.

У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення.

Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.

Суддя (кандидат на посаду судді) має бути ознайомлений Громадською радою доброчесності з інформацією, що може свідчити про невідповідність його критеріям професійної етики та доброчесності (далі - інформація негативного характеру) або висновком, та має право надати Громадській раді доброчесності відповідні пояснення.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вищезазначеним нормам Позивача не ознайомлено із оскаржуваним висновком від 18.10.2019, Позивач випадково дізналась про складання такого висновку 23.10.2019 на сайті ГРД.

Разом з тим, суд зазначає, що досьє судді, до якого за відповідним запитом може мати доступ член ГРД, містить відповідну контактну інформацію, тому відповідач не був позбавлений права направити такий запит та отримати засоби зв`язку з Позивачем, або самостійно направити інформацію до Володарського районного суду Київської області(через канцелярію), або на електронну адресу судді/суду.

Позивачем надано Відповідачу пояснення, однак ОСОБА_1 зазначено, що відповіді на її пояснення не надходило та пояснення не враховано ГРД, що на переконання суду, свідчить про неповне отримання інформації, використання її без належної перевірки.

Аналіз інформації про суддю (кандидатів на посаду судді) проводиться з метою визначення релевантності інформації для цілей кваліфікаційного оцінювання та підготовки проекту рішення або висновку Ради щодо судді (частина третя статті 21 Регламенту ГРД).

З висновку ГРД та інших матеріалів справи не вбачається, що Відповідач мав будь-які перешкоди для з`ясування обставин, які на думку Відповідача, свідчать про недоброчесну поведінку Позивача.

Невчинення дій щодо перевірки отриманої інформації свідчить не лише про неповне збирання інформації, а й про відсутність наміру щодо надання об`єктивної характеристики Позивачу з метою здійснення його кваліфікаційного оцінювання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, що, в свою чергу, розцінюється як невикористання повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Суд вважає, що прийняття Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення щодо Позивача про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики без перевірки отриманої інформації з інших джерел свідчить про те, що таке рішення прийнято без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, базується на припущеннях Відповідача щодо певних обставин, тобто необґрунтовано.

При цьому, судом наголошується, що неврахування наданих Позивачем пояснень з приводу отриманої щодо неї негативної інформації позбавило Позивача права на участь у процесі прийняття обґрунтованого рішення щодо неї.

З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги Позивача про визнання протиправним та скасування висновку про невідповідність судді Володарського районного суду Київської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 18.10.2019.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина 4 статті 159 КАС України).

На думку суду, Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного висновку з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок від 18.10.2019 про невідповідність судді Володарського районного суду Київської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений Громадською радою доброчесності 18.10.2019.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Громадська організація «Громадська рада доброчесності» (, адреса: 04053, місто Київ, пров. Бехтерівський, 4-Б).

Третя особа: Вища кваліфікаційна комісія суддів України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5).

Суддя Н.М. Клименчук