Справа № 140/3852/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3852/19 пров. № А/857/6014/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.П.,

представника позивача Цвілюх Н.А.,

представника відповідача Лялюга Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьк судом у складі головуючого судді Смокович В.І., повний текст рішення суду складено 07 квітня 2020 року) у справі № 140/3852/19 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія" про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В грудні 2019 року Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з банківських рахунків Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія" податковий борг в сумі 2 261 428,99 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з банківських рахунків ПАТ Електротермометрія в дохід Державного бюджету України податковий борг в сумі 1 062 056,36 грн.

Стягнуто з банківських рахунків ПАТ Електротермометрія в дохід місцевого бюджету Луцької об`єднаної територіальної громади податковий борг по земельному податку з юридичних осіб в сумі 1 199 372,63 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення податкового боргу з ПДФО в сумі 486 821,89 грн, військового збору в сумі 40 540,88 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаної вимоги відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що ПАТ Електротермометрія оскаржувало податкові повідомлення рішення щодо нарахування ПДФО від 01 жовтня 2018 року № та щодо військового збору від 01 жовтня 2018 року № до вищестоящого органу, мотивуючи тим, що в разі нарахування, але фактичної невиплати заробітної плати не виникає обов`язку сплати ПДФО та військового збору. Вказує, що їхня скарга рішенням ДФС України від 07.12.2018 року залишена без задоволення, яке ними отримано 10.12.2018 року. Таким чином, з 01.10.2018 року по 10.12.2018 року у товариства не було жодних підстав для направляти кошти за кодом/призначенням у сплату боргу, вказаним у податкових повідомленнях-рішеннях, оскільки податкові зобов`язання статусу податкового боргу не набули. Крім того, вказують, що після винесення податкових повідомлень-рішень товариство здійснювало виплату саме заборгованостей з заробітної плати за 2016-2018 роки та відповідно перераховувало до бюджету ПДФО та військовий збір. Станом на 31.12.2019 року погашено ПДФО в сумі 383 654,19 грн, військового збору в сумі 31 971,65 грн. Зазначені обставини підтверджуються актом перевірки, довідкою головного бухгалтера, реєстрами платіжних документів, скріншотами особового рахунку, копіями платіжних доручень. Всі ці суми надійшли до бюджету і відображені у кабінеті платника податку. Однак вони не зараховані позивачем до зменшення податкового боргу з покликанням на те, що суми ПДФО та військового збору у сплату податкового боргу повинні сплачуватись за окремою класифікацією доходів, яка наведена у податкових повідомленнях-рішеннях. Зазначене твердження суперечить ч. 8 ст. 87 ПК України. Також вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині призводить до подвійного оподаткування заробітної плати, що є порушенням засад податкового законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ПАТ Електротермометрія включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 20 лютого 1992 року та взяте на облік як платник податків в контролюючому органі 21 березня 1992 року, що підтверджується витягом із вказаного реєстру (а.с. 5-7).

Станом на 02 грудня 2019 року за відповідачем обліковується податковий борг в загальному розмірі 2 624 134,52 грн, в тому числі по податку на додану вартість - 180 669,83 грн, по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 1 562 073,16 грн (з яких до стягнення заявлено 1 199 372,63 грн), по податку на доходи з фізичних осіб - 803 397,20 грн та по військовому зборі - 77 994,33 грн, що підтверджується довідкою про наявність боргу по платежах до бюджету ПАТ Електротермометрія (а.с. 8), розрахунком сум податкового боргу (а.с. 10-12) та зворотнім боком облікових карток платника за вказаними платежами (а.с. 15-25, 32-41, 44, 46).

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення податкового боргу в сумі 1 734 066,22 грн в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Предметом оскарження даної апеляційної скарги є рішення суду першої інстанції в частині стягнення податкового боргу з ПДФО в сумі 486 821,89 грн, військового збору в сумі 40 540,88 грн.

Податковий борг по податку на доходи з фізичних осіб виник в результаті нарахування грошового зобов`язання контролюючим органом за податковими повідомленнями рішеннями від 01 жовтня 2018 року № в загальному розмірі 803 397,20 грн (в тому числі 395 013,42 грн основний платіж, 333 244,30 грн штрафна санкція та 75 139,48 грн. пеня) (арк. спр. 42) та від 01 жовтня 2018 року № в загальному розмірі 510,00 грн (арк. спр. 42).

Податковий борг по військовому зборі виник в результаті нарахування грошового зобов`язання контролюючим органом за податковим повідомленням рішенням від 01 жовтня 208 року № в загальному розмірі 77 994,33 грн (в тому числі 38 836,41 грн. основний платіж, 31 716,81 грн штрафна санкція та 7441,11 грн. пеня) (арк. спр. 45).

Податкові повідомлення-рішення від 01 жовтня 2018 року №, № та № описані вище, були надіслані у встановленому порядку за зареєстрованим місцезнаходженням ПАТ Електротермометрія та як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримані відповідачем 05 жовтня 2018 року (арк. спр. 42 зворот та 43 зворот, 45 зворот.).

Узгодження грошового зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями рішеннями відбулося в порядку адміністративного оскарження.

Зокрема, рішенням Держаної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 07 грудня 2018 року №39640/16/99-99-11-05-01-15, скаргу ПАТ Електротермометрія залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення від 01 жовтня 2018 року №, № та № без змін (арк. спр. 55-56).

В судовому порядку зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржувались. Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, грошове зобов`язання, визначене такими податковим повідомленнями-рішеннями, є узгодженим.

Покликаючись на обставини того, що відповідачем в добровільному порядку сума боргу відповідачем не сплачена, тому позивач звернувся до суду про стягнення такої заборгованості у судовому порядку.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 2 261 428,99 грн, належних доказів сплати якої відповідач суду не надав, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття рішення про стягнення з банківських рахунків коштів для погашення вказаного податкового боргу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно пункту 56.17. статті 56 ПК України, день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

За приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту 59.1. статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5. статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З метою погашення податкового боргу Головне управління ДПС у Волинській області, сформувало податкову вимогу №13848-17 від 03 травня 2017 року, яка була надіслана у встановленому порядку за зареєстрованим місцезнаходженням ПАТ Електротермометрія та як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримана відповідачем 10 травня 2017 року (а.с. 9).

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.1. статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2. статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стосовно ж доводів скаржника, що протягом всього часу товариство гасило заборгованість з заробітної плати та відповідно сплачувало ПДФО та військовий збір, зокрема, що з 01 вересня 2018 року сплачено податок на доходи з фізичних осіб в сумі 486 821,89 грн та військовий збір - 40 540, 88 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 №755/28881 (далі - Порядок №422), визначено, що цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу II Порядку №422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку відповідно до переліку форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб, який затверджено наказом Державної фіскальної служби України від 10.04.2015 №267 Про організацію оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із змінами та доповненнями.

Відповідно до Наказу № 267, облік платежів за кодом бюджетної класифікації 11010400 Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку інших, ніж заробітна плата в органах Державної фіскальної служби ведеться в розрізі платників за формою №15 та за актами перевірки за формою № 06.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо ведення форм оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджених Наказом № 267 форма інтегрованої картки платника за №15 призначення для обліку сум платежів, за якими не передбачено подання платником податкових декларацій (розрахунків), та обліку надходжень на погашення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками згідно з переліком боржників.

Переліком форм ІКП визначено, що по платежу за кодом бюджетної класифікації 11010400 суми нарахувань, податкового боргу та переплати за актами перевірок рахуються в оперативній звітності за формою № 06.

Слід зазначити, що грошове зобов`язання, визначене податковими повідомленнями-рішеннями від 01 жовтня 2018 року №, № та № є узгодженим та у зв`язку із його не сплатою у встановлений законодавством строк набуло статусу податкового боргу. Відповідно до наданого суду розрахунку за вказаними податковими повідомленнями рішеннями позивачу за даними акту перевірки від 11.09.2018 року (а.с. 105-108) визначено за звітний період 01.01.2016 року по 31.04.2018 року.

Колегією суддів встановлено, що за даними наданого позивачем розрахунку донарахованих сум основного зобов`язання з ПДФО та військового збору за вказаними податковими повідомленнями рішеннями, які винесені на підставі акту перевірки від 11.09.2018 року та письмових пояснень відповідача від 26.10.2020 року, що були надані суду апеляційної інстанції:

- за період з липня 2017 року до квітень 2018 року сума неперерахованого відповідачем ПДФО становила 680 325,59 грн (з якої податковим повідомленням рішенням № від 01 жовтня 2018 року донараховано відповідачу основного зобов`язання з ПДФО за період з 01.01.2016 року по 31.04.2018 року у розмірі 395013,42 грн).

За даними обумовлених письмових пояснень відповідача (з покликанням на платіжні доручення, сформовані у період з 11.09.2018 року по 03.03.2020 року) за звітні періоди роботи підприємства - відповідача з липня 2017 року до квітень 2018 року відповідачем виплачено заробітну плату/ дохід, з якої сплачено до бюджету ПДФО лише у розмірі 197 735,63 грн (із необхідної суми неперерахованого позивачем ПДФО у розмірі 680325,59 грн).

Як наслідок, відповідачем не підтверджено належними у справі доказами сплату ПДФО за період з липня 2017 року до квітень 2018 року у розмірі 482589,96 грн (680 325,59 грн -197 735,63 грн).

- за період з липня 2017 року до квітень 2018 року сума неперерахованого відповідачем військового збору становила 66 015,79 грн (з якої податковим повідомленням рішенням № від 01 жовтня 2018 року донараховано відповідачу основного зобов`язання за платежем «військовий збір» за період з 01.01.2016 року по 31.04.2018 року у розмірі 38836,41 грн).

За даними обумовлених письмових пояснень відповідача (з покликанням на платіжні доручення, сформовані у період з 11.09.2018 року по 03.03.2020 року) за звітні періоди роботи підприємства - позивача з липня 2017 року до квітень 2018 року відповідачем виплачено заробітну плату/дохід, з якої сплачено до бюджету військовий збір лише у розмірі 15199,24 грн (із необхідної суми неперерахованого відповідачем ПДФО у розмірі 66015,79 грн). Як наслідок, відповідачем не підтверджено належними у справі доказами сплату основного зобов`язання за платежем «військовий збір» за період з липня 2017 року до квітень 2018 року у розмірі 50816 грн (66015,79 грн - 15199,24 грн).

Як наслідок, приведені відповідачем доводи стосовно того, що має місце подвійна сплата основної суми зобов`язання за платежами «податок на доходи фізичний осіб» та «військовий збір», при виплаті заробітної плати/доходу за період роботи з липня 2017 року по квітень 2018 року (які в свою чергу охоплені результатами перевірки, за наслідками якої винесено податкові повідомлення рішення № від 01 жовтня 2018 року, № від 01 жовтня 2018 року, якими серед іншого за вказаний період визначено грошове зобов`язання за вказаними основними платежами) не підтверджується зібраними у справі доказами. Позаяк із суми неперерахованого відповідачем основного платежу з ПДФО за період роботи з липня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 680 325,59 грн, відповідачем надано докази сплати основного платежу з ПДФО при виплаті заробітної плати /доходу лише у розмірі 197 735,63 грн. Із суми неперерахованого відповідачем основного платежу «військовий збір» за період роботи з липня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 66015,79 грн відповідачем надано докази сплати військового збору при виплаті заробітної плати /доходу лише у розмірі 15199,24 грн.

Відтак, фактично сплачена сума основного зобов`язання за платежами «податок на доходи фізичний осіб» у розмірі 197735,63 грн та «військовий збір» у розмірі 15199,24 грн, при виплаті заробітної плати/доходу за період роботи з липня 2017 року по квітень 2018 року не перекриває обов`язку відповідача щодо необхідності сплати узгодженого основного грошового зобов`язання за вказаними платежами, визначеного обумовленими податковими повідомленнями рішеннями.

Водночас, колегією суддів враховано, що окрім вказаного основного платежу з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за перелічені періоди, за даними узгоджених податкових повідомлень рішень № від 01 жовтня 2018 року, № від 01 жовтня 2018 року та № від 01 жовтня 2018 року підлягає сплаті штрафна санкція у розмірі 333 754,30 грн (333 244,30 грн +510 грн) і пеня у розмірі 75 139,48 грн з ПДФО та штрафна санкція у розмірі 31 716,81 грн і пеня у розмірі 7 441,11 грн з військового збору. Доказів сплати, якої відповідачем не надано.

Стосовно ж приведених доводів відповідача стосовно сплати в цілому вказаних зобов`язань за платежами «військовий збір» та «податок на доходи фізичних осіб» за рахунок здійснених платежів, які оформлені платіжними документами, складеними починаючи з 04.03.2020 року, то як слідує з матеріалів справи, відповідачем за приведеними платіжними дорученнями фактично сплачено «основні платежі» з податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті відповідачем доходу / заробітку за інші періоди роботи підприємства - відповідача, ніж обумовлені в оскаржуваних податкових повідомленнях- рішеннях.

Окрім того, приведені відповідачем докази не підтверджують сплату в цілому грошового зобов`язання згідно узгоджених податкових повідомлень рішень № від 01 жовтня 2018 року, № від 01 жовтня 2018 року та № від 01 жовтня 2018 року, як основного платежу так і фінансових санкцій.

Як наслідок зважаючи на фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що зібраними у справі доказами не підтверджуються доводи відповідача стосовно сплати узгодженого зобов`язання за платежами «військовий збір» 40 540,88 грн та «податок на доходи фізичних осіб» в сумі 486 821,89 грн, визначеного податковими повідомленнями рішеннями № від 01 жовтня 2018 року та № від 01 жовтня 2018 року.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи відповідача стосовно зарахування сплачених відповідачем поточних платежів з ПДФО та військового збору при виплаті заробітної плати/доходу за роботу починаючи з травня 2018 року у рахунок сплати боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки таке зарахування призведе до порушення принципу "верховенства права" за яким права, свободи людини і громадянина є найвищою цінністю держави.

Позаяк вчинення дій щодо перенаправлення цільового призначення обумовлених погашених обов`язкових платежів на погашення податкового боргу, який виник за переліченими податковими повідомленнями-рішеннями призведе до незарахування вказаного періоду роботи до стажу, що дає право на отримання пенсійного забезпечення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки за відповідачем обліковується вказаний податковий борг і належних доказів сплати якої відповідач суду не надав, як і не надав відповідних доказів такої переплати ПДФО та військового збору за рахунок якого могла бути зменшена така переплата, то позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом прийняття рішення про стягнення з банківських рахунків коштів для погашення вказаного податкового боргу.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія" залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 140/3852/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.