Справа № 640/6272/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Київ № 640/6272/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 )
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому позивач просить суд:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991, починаючи з 09.10.2018.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2, оскільки, на думку позивача, на момент звернення з відповідною заявою ним було надано усі необхідні документи та він мав необхідний стаж. Позивач вважає, що такими діями суб`єкт владних повноважень протиправно порушив його конституційні права і інтереси на соціальний захист.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2019 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на адміністративний позов, у якому повідомив, що оскаржувана відмова є правомірною, оскільки відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 06.02.1989 по 19.02.1989, з 27.02.1989 по 08.06.1989, з 09.06.1989 по 05.10.1989, 26.02.1991 по 26.07.1994, в зв`язку з відсутністю копії первинних документів, наказів про атестацію робочого місця та підсумки про проведення атестації робочого місця.

Управління не можу зарахувати до пільгового стажу позивача період зазначені періоди, адже вони не підтверджені первинними документами, наказами на атестацію робочого місяця та підсумками проведеної атестації. При цьому, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу і має відповідати найменуванню списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до наданих документів стаж, який можливо зарахувати до списку № 2 складає 3 роки 5 місяців 10 днів.

Крім того представник відповідача стверджує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України « Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт повний робочий день, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці. Враховуючи зазначене у задоволені позову просив відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 27.02.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з заявою та документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Листом №40320/03 від 27.02.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (зі змінами) на пільгових умовах право на пенсію за віком, мають працівники, зайняті повний робочий день, на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, із шкідливими і важкими умовами праці, за списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатними атестації робочих місць.

У вказаному листі також заначено, що до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 06.02.1989 по 19.02.1989, з 27.02.1989 по 08.06.1989, з 09.06.1989 по 05.10.1989, 26.02.1991 по 26.07.1994 не зараховуються так як відсутні копії первинних документів, накази про атестацію робочого місця та підсумки про проведення атестації робочого місця. Стаж по списку №2 становить 3 роки 5 місяці 10 днів, а тому відсутні підстави для призначення пенсії на пільгових умовах.

В довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 193 від 21.03.2017 зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Шахтоуправління «Ясинівське» ВО «Макіїввугілля»:

- з 06.02.1989 по 19.02.1989 Наказ №84к від 06.02.1989 за професією учень гірника по ремонту гірничих виробок підземний з повним робочим днем в шахті на добувній дільниці №4, що передбачено списком 1 розділ 1 пункт гірничі роботи (Постанова КМ СРСР №1173 від 22.08.1956;

- з 27.02.1989 по 08.06.1989 Наказ №84к від 06.02.1989 за професією учень гірника по ремонту гірничих виробок підземний з повним робочим днем в шахті на добувній дільниці №4, що передбачено списком 1 розділ 1 пункт гірничі роботи (Постанова КМ СРСР №1173 від 22.08.1956;

- з 09.06.1989 по 05.10.1989 Наказ №450 від 09.06.1989 за професією гірник по ремонту гірничих виробок підземний з повним робочим днем в шахті на добувній дільниці №4, що передбачено списком 1 розділ 1 пункт гірничі роботи (Постанова КМ СРСР №1173 від 22.08.1956.

Атестація робочих місць проведена відповідно до Наказу № 1615 від 11.08.1995, Наказу №31 від 10.01.2006, Наказу №41 від 10.01.2011.

Архівною довідкою №108-4334 від 17.03.2017 наданою Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією підтверджується те, що ОСОБА_1 з:

- 115.10.1990зарахований учнем електрогазозварника кузовної дільниці цеху №1 ( наказ №324-ок від 15.10.1990);

- -26.02.1991 присвоєно 2 розряд електрогазозварника кузовної дільниці цеху №1 (наказ №55-ок від 26.02.1991);

- 31.12.1992 звільнений у зв`язку з переведенням до Акціонерного підприємства Київського авторемонтного заводу №6 згідно п.5 ст.36 КЗпП України ( наказ №349-ок п.155 від 31.12.1992);

- 01.01.1993 прийнятий електрогазозварником 2 розряду цеху ремонту автомобілів №1 за переведенням з Акціонерного підприємства Київського авторемонтного заводу №6 згідно п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №350-ок від 31.12.1992);

- 26.07.1994 звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (наказ №155-ок від 25.07.1994).

Листом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-4337 від 17.03.2017 зазначено, що за час роботи ОСОБА_1 з 15.10.1990 по 24.04.1994 на посаді електрогазозварника, відомостей про переведення на іншу роботу з неповним робочим днем, відомостей щодо надання відпусток без збереження заробітної плати не виявлено.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31.12.2021.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вимогами статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі - Порядок №383) визначено, що під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Так, пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати: трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи; виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці; у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно з пунктами 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Суд враховує постанови Верховного Суду від 26.03.2020 №264/2643/17 і від 29.04.2020 №591/1841/17 у справах у подібних правовідносинах, в яких зазначено, що аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день під землею, на посадах, які відносяться до списку № 1, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо неможливості неприйняття пільгових довідок <...>, через те, що вони видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, оскільки факт непереміщення підприємства на територію, підконтрольну українській владі, не впливає на право на пенсійне забезпечення позивача.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Також, суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, в якій сформульовано правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, позивач:

- у період роботи з 06.02.1989 по 05.10.1990 (запис в трудовій книжці № 2-4) працював повний робочий день в шахті на добувній дільниці

- у період з 26.02.1991 по 26.07.1994(запис в трудовій книжці № 6-9) працював на посаді електрогазозварника.

Відповідно до наведених записів у трудовій книжці вбачається, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, адже зазначено лише назву посади, яку обіймав позивач, зокрема у періоди з 06.02.1989 по 19.02.1989, з 27.02.1989 по 08.06.1989, з 09.06.1989 по 05.10.1989, 26.02.1991 по 26.07.1994 не в усіх випадках визначено характеру умов праці і без посилання на пункт, розділ, підрозділ Списку №2, який затверджений постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956.

В матеріалах справи наявна довідка про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 193 від 21.03.2017 зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Шахтоуправління «Ясинівське» ВО «Макіїввугілля».

Атестація робочих місць проводилась відповідно до Наказу № 1615 від 11.08.1995, Наказу №31 від 10.01.2006, Наказу №41 від 10.01.2011.

Архівна довідка №108-4334 від 17.03.2017 наданою Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією підтверджує те, що ОСОБА_1 з 15.10.1990 по 26.07.1994 працював на посаді електрогазозварника, повний робочий день.

Як вбачається, записи містять необхідні відомості про періоди роботи, посади, характер виконуваної роботи. Також, у трудовій книжці зазначено первинні документи, на підставі яких зроблено вказані записи.

У трудовій книжці не зазначено розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до списку №2.

Однак, відсутність цієї інформації не може бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи до пільгового стажу.

Щодо атестації робочого місця, то, як зазначено у п. 4 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, атестація робочих місць за умовами праці (атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років (п. 4). Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (п. 4.1). У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (п. 4.3).

Натомість у довідці Шахтоуправління «Ясинівське» ВО «Макіївугілля» №193 від 21.03.2017, яку суд визнав прийнятною, зважаючи на позицію Верховного Суду у постановах від 26.03.2020 №264/2643/17 і від 29.04.2020 №591/1841/17, зазначено про проведення атестації робочих місць, зокрема на підставі наказу №1615 від 11.08.1995.

Стосовно атестації робочих місць в Акціонерному підприємстві « 6-й Київський авторемонтний завод» у період з 15.10.1990 по 24.07.1994 в листі №108-4337 від 17.03.2017 зазначено про відсутність в архівних документах підтверджуючих даний факт.

Однак Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, від 17.03.2015 у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 року у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 року у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування періодів роботи з 06.02.1989 по 19.02.1989, з 27.02.1989 по 08.06.1989, з 09.06.1989 по 05.10.1989, 26.02.1991 по 26.07.1994 (записи у трудовій книжці №№2-4, 6-9), до пільгового стажу за списком №2, що надає позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Таким чином відповідач як суб`єкт владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Безперечно, правомірним у даному випадку виходячи із фактичних обставин конкретних правовідносин є лише один варіант поведінки.

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Суд зазначає, що прийняття відповідачем безпідставного та необґрунтованого рішення є по суті зловживанням своїми повноваженнями та вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.

При цьому суд наголошує, що жодних інших аргументів (крім вказаних у відзиві) на користь відмови у призначенні пенсії згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач не навів. Не виявив їх і суд у ході розгляду справи. Тому варіант правомірної поведінки відповідача вбачається єдиним можливим: призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв`язку із цим суд погоджується із обраним позивачем способом захисту порушеного права та вважає за необхідне зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Керуючись статтям 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 спірні період роботи з 06.02.1989 по 19.02.1989, з 27.02.1989 по 08.06.1989, з 09.06.1989 по 05.10.1989, 26.02.1991 по 26.07.1994 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. Стягнути на користь) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук