Справа № 759/55557/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А У Х В А Л А
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом
до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження,
Підставою позову вказана незгода позивача з діями виконавчого органу щодо відкриття виконавчого провадження.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 759/5557/20 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкову Н.В.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви з зазначенням належного відповідача у якій конкретизувати відомості відповідно до вимог статті 160, частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України разом з копіями такої заяви відповідно до кількості сторін та оригіналу документу про доплату судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом немайнового характеру у розмірі 840,80 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки відповідно до чинного законодавства, факт оскарження в судовому порядку особою постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупиняє її примусове виконання до розгляду відповідної скарги. Як наслідок, протиправним є винесення відповідачем постанови про накладення арешту на кошти боржника.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято до розгляду позовну заяву в новій редакції ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначено судове засідання по суті.
За результатами розгляду справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61172822 від 10 лютого 2020 року; скасовано постанову про арешт коштів боржника від 22 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61172822; скасовано постанову про арешт коштів боржника від 10 вересня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61172822; скасовано постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 61172822; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Так, направлення на примусове виконання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка оскаржена в судовому порядку порушує вимоги норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Так, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) передбачено особливості та порядок направлення таких постанов на примусове виконання.
Так, згідно ч. 2 ст. 299 КУпАП при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
При цьому, ч. 1 ст. 307 КУпАП визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Згідно ст. 300-1 КУпАП визначено порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).
Так, визначено, що у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.
Проте, згідно ч. 3 ст. 300-1 КУпАП у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.
Згідно ст. 300-2 КУпАП визначено порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, де вказано, що у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.
Тобто, зі змісту вищевказаних норм однозначно слідує висновок про те, що постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення Правил дорожнього руху не можуть бути направлені органами поліції на примусове виконання до завершення процедури оскарження та до отримання результатів за такою процедурою оскарження.
На практиці ситуація складається таким чином, що органи поліції, масово, в т.ч. в цій справі, направляють на примусове виконання до органів державної виконавчої служби постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, які ще оскаржуються в судовому порядку і фактично не можуть в силу вимог та обмежень законодавства на цій стадії направлятись на примусове виконання.
В результаті, органи виконавчої служби, не володіючи інформацією про оскарження такої постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, відкривають виконавче провадження, нараховують додаткові платежі (виконавчій збір, витрати виконавчого провадження) боржнику та накладають арешти на рахунки боржника на стадії, коли судовий розгляд та оцінка законності постанови про накладення стягнення ще не завершена, а результати розгляду скарги (позову) на постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу ще відсутні.
В подальшому, громадяни висловлюючи повну незгоду з такими обставинами, рішеннями та діями, оскаржують винесені органами державної виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника, витрати виконавчого провадження - до суду.
Суди, за результатами розгляду цих справ, за наявності законних підстав, скасовують такі постанови органів державної виконавчої служби та стягують судовий збір з цих органів на користь позивача, що призводить до значних втрат бюджету, спрямованого на фінансування органів державної виконавчої служби. Так, для прикладу, за результатами подібних виконавчих проваджень про стягнення до бюджету штрафу на суму 255 грн., судовий збір, який для прикладу становить 840 грн. 80 коп. (для фізичних осіб) стягуватиметься з органу державної виконавчої служби на користь позивача.
Крім цього, значних втрат державний бюджет фактично зазнає у зв`язку з витратами, які несуть органи влади, як судової, так і виконавчої, що пов`язані із подальшим розглядом таких позовних заяв (скарг) на безпідставно (передчасно) відкриті виконавчі провадження. Так, витрати на технічне забезпечення процесу, поштову кореспонденцію для повідомлення всіх сторін, що витрачаються установами протягом всього процесу стає значно більше, ніж сума штрафу, яку передчасно намагався отримати до відповідного бюджету стягувач в примусовому порядку.
Також слід звернути увагу на те, що проблема носить систематичний характер та призводить до масового порушення прав громадян, в т.ч. малозабезпечених верств населення (передчасно накладаються арешти на пенсійні рахунки та інші рахунки, чим блокують нормальну життєдіяльність громадян, під час фактичного оскарження відповідного штрафу), а тому потребує термінового вирішення.
Системність викладеної проблеми та масовий характер ґрунтуються на загальновідомих фактах, численній судовій практиці, відкритій інформації із відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень тощо.
Згідно ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Згідно ч. 5 ст. 249 КАС України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 243, 248, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ч. 2 ст. 256 КАСУ).

Повний текст ухвали суду складено та підписано 27 жовтня 2020 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили є підставою для його виконання.

Суддя Н.В. Клочкова