Справа № 640/17082/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 640/17082/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши адміністративну справу у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:
1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 пенсію, призначену з 30.03.2020, без обмеження максимальним розміром.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 пенсію, призначену з 30.03.2020, без обмеження максимальним розміром.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою пенсією та пенсією, призначеною з 30.03.2020, яка підлягала виплаті без обмеження максимальним розміром, за період з 30.03.2020 по дату рішення суду.
4. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він звільнений з Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України за станом здоров`я, та з 30.03.2020 йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" призначено та виплачувалась пенсія по інвалідності, що складає 80% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Загальна сума обчисленої пенсії по інвалідності (з урахуванням доплат та підвищень) становить з 30.03.2020 36586,82 грн.
Проте відповідач, посилаючись на вимоги частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", безпідставно обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії по інвалідності десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснював виплату пенсії позивача з 30.03.2020 (з дня призначення пенсії за вислугу років) в сумі 16380,00 грн., а з 01.07.2020 в сумі 17120,00 грн., і таке обмеження пенсії позивача наразі триває.
Позивач вказує, що надалі він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, однак йому було повідомлено, що на підставі статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вважаючи відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії протиправною, а обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром протиправним, та таким, що не відповідає нормам Конституції України та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідач не скористався своїм правом та не надав до суду відзиву на позовну заяву, що не перешкоджає суду розглянути справу та винести рішення.

Ухвалою від 17.08.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІ).
Наказом Міністра оборони України від 27.12.2019 р. №732 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом Генерального прокурора України від 27.12.2019 р. №1255-вк ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та усіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Подільського районного у м. Києві військового комісаріату.
Пенсія ОСОБА_1 призначена з 30.03.2020 р. згідно його заяви.
28.04.2020 позивач звернувся до Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо перерахунку його пенсії без обмеження граничним розміром відповідно до норм чинного законодавства, оскільки з нараховного розміру пенсії 36586,82 грн. він отримував сумі 16380,00 грн., а з 01.07.2020 в сумі 17120,00 грн.
Листами від 07.05.2020 № 9232-10127/Я-02/8-2600/20 та від 22.05.2020 № 10350-11379/Я-02/8-2600/20 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що виплата його пенсії, з дати її призначення, забезпечується у максимальному розмірі, визначеному статтею 43 Закону № 2262, тобто 16380 грн., а з 01.07.2020 17120 грн. (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Також 17.08.2020 позивач звернувся до Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо перерахунку його пенсії відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 14.08.2020 № 21-1580зп про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами чинними на 26.03.2020 за посадою заступника начальника відділу, але в проведенні перерахунку пенсії згідно наданої довідки відповідачем було відмовлено.
19.08.2020 на підставі статей 77, 79 КАС України позивачем надано суду для долучення додатків до справи документ довідку Офісу Генерального прокурора від 14.08.2020 № 21-1580зп про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій.
Позивач вважає ці дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до преамбули Закон №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до ст.1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи "були внесені зміни у Закон №2262-ХІІ, зокрема, частина 5 статті 43 (у зв`язку з внесенням інших змін до статті на даний час це частина 7 статті 43) викладена у наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".
Проте рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7- рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до частини 2статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, положення частини 7 статті 43 Закону України № 2262-ХІІ з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, а саме з 20.12.2016 є такими, що втратили чинність.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачу, якому призначена пенсія у відповідності до Закону України № 2262-ХІІ неправомірно застосовано максимально обмеження пенсії.
Крім того, Конституційним Судом України у рішеннях № 8-рп/99 від 06.07.1999, №5-рп/2002 від 20.03.2002 та №8-рп/2005 від 11.10.2005 сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
У рішенні № 5-рп/2002 від 20.03.2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
У рішенні № 10-рп/2008від 22.05.2008 Конституційний Суд України визначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.
Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правові висновки Верховного Суду щодо протиправності застосування частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ стосовно обмеження пенсії максимальним розміром після 20.12.2016, тобто після визнання рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 неконституційною частини 7статті 43 Закону № 2262-ХІІ, містяться в постановах Верховного Суду: від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 03.10.2018 у справі № 127/4267/17, від 16.10.2018 у справі №522/16882/17.
Так, Верховний суд у постанові від 12.03.2019 зазначив, що згідно із пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 частина 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина 7 статті 43 в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІІ, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині 7статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 по 31 грудня 2016" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017".
Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIIIз урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Це означає, що протягом 2019 стаття 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Отже, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію, згідно якої право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав та не довів суду правомірність та законність своїх дій, що оскаржуються позивачем.
Проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання пенсії у передбаченому чинним законодавством розмірі порушено, тому адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії за матеріалами пенсійної справи без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 30.03.2020.
Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Приймаючи до уваги обставини цієї справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 пенсії в обмеженому розмірі.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з розрахунку 80 відсотків від суми грошового забезпечення (заробітку) відповідної посади без обмеження її максимального розміру, починаючи з 30.03.2020, з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження максимального розміру пенсії.
4. В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.
Суддя Я.І. Добрянська