Справа № 320/2984/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2984/19 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М, при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо нарахування одноразової грошової допомоги менше 200-кратного прожиткового мінімуму та скасувати висновок від 30.10.2017 року та наказ №2032 від 15.11.2017 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, якими ОСОБА_1 призначено та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі меншому ніж 200-кратний прожитковий мінімум;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі - 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб з урахуванням виплаченої допомоги в розмірі 144 000,00 грн., в загальному розмірі 146 000,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що для визначення розміру одноразової грошової допомоги позивачу необхідно застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності. Наголошував, що на час встановлення позивачу інвалідності (19.07.2016 року) та на час звернення до відповідача із заявою (рапортом) на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, ні застосований відповідачем Порядок №4, ні стаття 99 Закону України «Про Національну поліцію» не містили визначення розміру одноразової грошової допомоги поліцейським, інвалідність яким встановлена за захворюваннями прив`язаними з проходженням служби в ОВС. На той час такий розмір був визначений лише п. 3 Постанови КМ України від 21.10.2015 №850, саме у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та інвалідом ІІ групи.

У період з 15 серпня 1997 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в ГУ МВС України в Київській області.

З 07 листопада 2015 року на підставі наказу від 07 листопада 2015 року № 1 о/с ОСОБА_1 було зараховано на службу в Головне управління Національної поліції в Київській області.

22 січня 2016 року позивача - підполковника поліції, старшого слідчого в ОВС Слідчого управління ГУ НП в Київській області звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII (через хворобу). Календарна вислуга років на день звільнення складає 18 років 05 місяців 06 днів.

Згідно копії свідоцтва про хворобу від 21 січня 2016 року № 46/ЗВ, захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

18 липня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, додавши до заяви необхідні документи.

Листом від 10 жовтня 2016 року № 29/С-609 позивачу було відмовлено у виплаті допомоги.

У листопаді 2016 року позивач звернувся з аналогічною заявою до ГУ НП в Київській області.

Листом від 16 листопада 2016 року № 29/К-754 ГУ НП в Київській області повідомило позивача, що до Закону № 580-VIII не були внесені зміни стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому вирішити питання про призначення позивачу цієї допомоги немає правових підстав.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду (справа №357/12781/16).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2017 року у справі №357/12781/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності в сумі 290 000 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 31.10.2019 року, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Київській області розглянути питання про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом МВС України від 11.01.2016 №4 за його заявою та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позову відмовлено.

21 червня 2018 року позивачу виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності відповідно до Закону України «Про національну поліцію» в розмірі 144 000,00 грн.

Після чого позивач звернувся до ГУ НП у Київській області із заявою про надання висновку та наказу, які стали підставою для виплати одноразової грошової допомоги у такій сумі.

За результатами розгляду заяви ГУ НП у Київській області листом від 05.04.2019 року №29/К-290 повідомило, що виплата такої допомоги поліцейським здійснюється відповідно до ст.ст. 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та Наказу МВС України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». До вказаного листа також додано копію висновку про призначення одноразової грошової допомоги та витяг з наказу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги менше 200-кратного прожиткового мінімуму, а саме у розмірі 144 000,00 грн., а не у розмірі 290 000,00 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», в тому числі положення про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейських.

Водночас, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію», зокрема, положення статті 23 цього Закону, які передбачали виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції.

На виконання вимог статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», Міністерством внутрішніх справ України прийнято Наказ № 4 від 11.01.2016 року, яким затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. по справі за № 4-зп зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Даючи оцінку спірним відносинам у цій частині, необхідно виходити з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, як у відповідності до п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року, так і згідно п. 1 розділу ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В свою чергу, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4 встановлено, що одноразова грошова допомоги у разі втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України «Про Національну поліцію», особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що позивачу встановлена інвалідність 19.07.2016 року, - в період дії Закону України «Про Національну поліцію», тому саме з цієї дати позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, беручи до уваги, що позивач на час звільнення був поліцейським, а не працівником органів внутрішніх справ, колегія суддів вважає, що до спірних відносин щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

Посилання позивача на п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» та статтю 23 Закону України «Про міліцію», з огляду на вищенаведене є безпідставним.

Зазначені вище обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року у справі №357/12781/16, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 31.10.2019 року, якою зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Київській області, зокрема, розглянути питання про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, саме у відповідності до Порядку №4.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги саме згідно з Законом України «Про Національну поліцію» та Порядком №4, а не Законом України «Про міліцію» та Постановою КМУ від 21.10.2015 року №850, не потребують доказування.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко