Справа № 420/5062/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5062/20

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
Дата і місце ухвалення: 20.07.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:
В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження з 01.05.2020 року призначеної та перерахованої ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснювати з 01.05.2020 року виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.05.2020 року по день проведення виплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19.08.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не надав належної правової оцінки посиланням відповідача, що починаючи з 01.01.2018 року, згідно зі статтею 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат та надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Факт призначення пенсії ОСОБА_1 саме в 2020 році свідчить про правомірність застосування до нього обмеження пенсії максимальним розміром.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що на сьогодні Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформував чітку позицію стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави. Законодавче обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром є правомірним та відповідає нормам Конституції України та законів України, забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення позивача. Дії Головного управління щодо обмеження пенсії позивачу її максимальним розміром реалізовані в межах діючого законодавства України.

Апелянт вважає необґрунтованим і задоволення позовної вимоги щодо проведення доплати різниці пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.05.2020 року по день проведення виплати. Відповідні повноваження, за твердженнями ГУ ПФУ в Одеській області, є дискреційними, в той час як втручання суду в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.03.2010 року №229 підполковника ОСОБА_1 , заступника командира бригади з виховної роботи начальника відділення з виховної роботи 28 окремої гвардійської механізованої бригади 6 гвардійського армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за частиною 6 пунктом «в» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2010 року №104 позивача визнано таким, що з 05.05.2010 року посаду здав та виведено його за штат військової частини у зв`язку з особистою незгодою про виключення зі списків особового складу частини до повного його розрахунку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.05.2010 року №123 ОСОБА_1 з 29.05.2010 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення за особистою згодою та направлено на військовий облік до Комінтернівського РВК Одеської області.

На підставі заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.06.2010 року та подання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.06.2010 року позивачу з 30.05.2010 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

З квітня 2018 року ОСОБА_1 переведено на пенсію по інвалідності, про що свідчить протокол за пенсійною справою (Міноборони) від 25.04.2018 року.

В лютому 2019 року позивач був повторно прийнятий на військову службу за контрактом під час особливого періоду.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.03.2020 року №128 підполковника ОСОБА_1 , заступника військового комісара з морально-психологічного забезпечення - начальника відділу морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звільнено у відставку за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) №53 від 01.04.2020 року підполковника ОСОБА_1 , заступника військового комісара з морально-психологічного забезпечення - начальника відділу морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, визнано таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Доброславського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. З 01.04.2020 року позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

26.05.2020 року Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надіслав до ГУ ПФУ в Одеській області подання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 25.05.2020 року №ЮО-111061 у зв`язку із звільненням його зі служби з 01.04.2020 року.

Вказане подання надійшло до ГУ ПФУ в Одеській області 28.05.2020 року.

03.06.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.05.2020 року, внаслідок чого підсумок пенсії (з надбавками) склав 25 127,99 грн.

Однак, на підставі частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, під час проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області обмежило розмір виплачуваної позивачу пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснює виплату пенсії позивачу з урахуванням її обмеження в сумі 16 380,0 грн.

Не погоджуючись з правомірністю дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження з 01.05.2020 року призначеної та перерахованої пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 , зазначивши, що починаючи з 2017 року стаття 43 Закону №2262-ХІІ не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на статтю 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» з тих підстав, що положення вказаного Закону запроваджують обмеження щодо розміру призначених після 01.10.2011 року та перерахованих пенсій.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII, чинній з 01.01.2016р. по 20.12.2016р.) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018р. у справі №522/16882/17, від 06.11.2018р. у справі №522/3093/17, від 31.01.2019р. у справі №638/6363/17, від 08.08.2019р. у справі №522/3271/17, від 10.10.2019р. у справі №522/22798/17.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016.

Крім того, колегія суддів зауважує, що передбачені статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження пенсій максимальним розміром, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI (далі також - Закон №3668-VI), який набрав чинності в даній частині з 01.10.2011р.

В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 2010 року отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак обмеження, передбачені вказаною нормою Закону №3668-VI, не поширюються на позивача, оскільки пенсія йому призначена до набрання ним чинності.

Правові висновки колегії суддів у даній справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.04.2020 року по справі №620/1285/19.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновок Верховного Суду України, викладений постанові від 03.04.2018р. у справі №361/4922/17, оскільки предметом спору у вказаній справі є перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а предметом спору у даній справі є виплата пенсії без обмеження максимальним відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, необґрунтованими є посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі №161/9572/17, оскільки предметом спору у вказаній справі було питання перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Інші доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області є не суттєвими, правильність висновків суду про задоволення позову не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Федусик А.Г. Шевчук О.А.