Справа № 640/8785/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 жовтня 2020 року №640/8785/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" Київської міської митниці Державної фіскальної служби
Київської митниці Держмитслужби
провизнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 22.10.2019 №UA100000/2019/000396/2 та від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, Київської митниці Держмитслужби, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 22.10.2019 №UA100000/2019/000396/2 та від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409/2.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" обгрунтовано тим, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган жодним чином не навів доводів стосовно застосованого ним шостого резервного методу. Позивач вважає, що відмова Київської митниці Державної фіскальної служби у митному оформленні товарів за митною вартістю заявлених позивачем у ЕМД UA100030/2019/411222 та ЕМД UA100030/2019/411643 носять протиправний характер, оскільки вимога відповідача щодо необхідності надання додаткових документів була безпідставною. Висновки посадової особи щодо обгрунтування коригування митної вартості грунтуються лише на припущеннях посадової особи, яка винесла рішення та ігноруванні фактичних даних.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/8725/20 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 25.05.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про те, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару встановлено, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за відповідні товари. Враховуючи те, що у митного органу були обгрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості, декларанту відповідно до статті 53 Митного кодексу України запропоновано надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів, що і було доведено до декларанта відповідним чином.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2020 залучено в якості співвідповідача у справі №640/8785/20 Київську митницю Держмитслужби.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши всі наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" (покупець) та компанією DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMETED (продавець) було укладено контракт від 13.12.2018 №1312/2018, відповідно до якого продавець зобов`язаний поставляти товар, вироблений на фабриці Meijing Lighting Factory Co., LTD, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар відповідно до кількості та вартості, узгодженій між сторонами в інвойсах до вказаного контракту. Покупець здійснює оплату загальної вартості окремої поставки, узгодженої між сторонами, після реалізації товару, в окремих випадках можлива передоплата.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.2. Додаткової угоди №1 від 22.01.2019 №1312/2018 асортимент, ціна, кількість, умови поставки конктретної партії товару встановлюється сторонами в інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Ціна товару включає вартість його зберігання, завантаження, тари, упаковки та маркування.

Згідно з Додатковими угодами №2 від 01.08.2019 до Контракту №1312/2018 та Додаткової угоди №3 від 15.09.2019 до Контракту №1312/2018 визначено юридичні адреси сторін.

Так, з метою здійснення митного оформлення товарів позивачем було подано до митного органу електронні митні декларації (далі по тексту - ЕМД) від 21.10.2019 №UA100030/2019/411222 та від 28.10.2019 №UA100030/2019/411643.

За ЕМД від 21.10.2019 №UA100030/2019/411222 для митного оформлення позивачем до митного органу заявлено наступні товари:

- cвітильники електричні, які підвішуються або закріплюються на стелі чи на стіні, для внутрішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з лампами розжарювання, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 183122,53 грн. (2,697 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 47611,86 грн, у тому числі: мито 5% - 9156,13 грн., ПДВ 20% -38455,73 грн.);

- лампи світлодіодні, для напруги 220В, не містять передавачі та приймачі (митна вартість заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості нарівні 64966,01 грн (6,57 доларів США/кг) Митні платежі розраховані декларантом склали 12993,20 грн, у тому числі: мито 0%, ПДВ 20%-12993,20 грн);

- світильники електричні, які підвішуються або закріплюються на стелі чи на стіні, для внутрішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з світлодіодними лампами, не містять передавачі та приймачі (митна вартість заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 50803,67 грн. (2,69 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 13208,95 грн, у тому числі: мито 5%-2540,18грн, ПДВ20%-10668,77грн);

- світильники електричні настільні, підлогові або світильники, що встановлюються біля ліжка, призначені для використання з лампами розжарювання з комбінованих матеріалів, не містять передавачі та приймачі (митна вартість заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 18777,81 грн (2,70 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 6008,90 грн, у тому числі: мито 10%-1877,78 грн, ПДВ 20%-4131,12 грн);

- світильники побутові електричні для зовнішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з лампами розжарювання, не містять передавачі та приймачі (митна вартість заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості нарівні 4115,77 грн (2,695 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 1070,10 грн, у тому числі: мито 5%-205,79 грн, ПДВ 20%-864,31 грн);

- cвітильники побутові електричні для зовнішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з світлодіодними лампами, не містять передавачі та приймачі (митна вартість заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості нарівні 4210,90 грн (2,696 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 1094,84 грн, у тому числі: мито 5% - 210,55 грн, ПДВ 20% - 884,29 грн;

- комплектуючі побутових світильників із скла, не містять передавачі та приймачі (митна вартість заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 834,42 грн (2,69 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 267,01 грн, у тому числі: мито 10%-83,44 грн, ПДВ20% -183,57грн);

Відповідно до Інвойса від 16.09.2019 HKUA-1609/2019/52 загальна вартість поставки складає 13054,93 доларів США на умовах поставки INCOTERMS 2010, СРТ-Київ.

На підтвердження розрахованої митної вартості вказаних товарів позивачем до ЕМД від 21.10.2019 №UA100030/2019/411222 додано наступні документи: Інвойс від 16.09.2019 №HKUA-1609/2019/52; Додаткову угоду №1 від 22.01.2019; Додаткову угоду №2 від 01.08.2019; Додаткову угоду №3 від 15.09.2019; Коносамент від 16.09.2019 Bill of Lading №SZNLEG1901885; автотранспортну накладну від 19.10.2019 СMR №197.

За посиланням позивача, 22.10.2019 останнім було отримано електронний запит від митного органу, відповідно до якого для підтвердження заявленої митної вартості товарів необхідо надати наступні документи:

1) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається договором між компанією DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMITED та компанією виробником товарів Meijing Lighting FactoryCo.;

3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) - рахунок компанії виробника товарів Meijing Lighting FactoryCo.;

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару Meijing Lighting Factory Co.;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу відповідача позивачем до митного органу надано додаткові документи, зокрема, Експертний висновок від 21.10.2019 № В-2138 та прайс-лист компанії DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMITED, проте 22.10.2019 відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/000396/2.

Крім того, за ЕМД від 28.10.2019 №UA100030/2019/411643 для митного оформлення позивачем до митного органу було заявлено такі товари, як:

- світильники електричні, які підвішуються або закріплюються на стелі чи на стіні, для внутрішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з лампами розжарювання, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 276847,31 грн (2,69 доларів США/кг). Митні платежі, розраховані декларантом склали 71980,31 грн, у тому числі: мито 5% -13842,37 грн., ПДВ 20% - 58137,94 грн);

- світильники електричні, які підвішуються або закріплюються на стелі чи на стіні, для внутрішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з світлодіодними лампами, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 21022,15 грн (2,68 доларів СШ/кг). Митні платежі, розраховані декларантом склали 5465,76 грн у тому числі: мито 5% -1051,11 грн, ПДВ 20% - 4414,65 грн);

- світильники побутові електричні для зовнішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з лампами розжарювання, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 45091,37 грн (2,70 доларів США/кг). Митні платежі, розраховані декларантом склали 11723,76 грн, у тому числі: мито 5% - 2254,57грн, ПДВ 20% -9469,19 грн);

- cвітильники електричні настільні, підлогові або світильники, що встановлюються біля ліжка, призначені дл я використання з світлодіодними лампами, з комбінованих матеріалів, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 802,05 грн (2,69 доларів США/кг). Митні платежі, розраховані декларантом склали 802,05 грн, у тому числі: мито 10% - 80,21 грн, ПДВ 20% - 176,45 грн);

- світильники побутові електричні для зовнішнього освітлення, з комбінованих матеріалів, призначені для використання з світлодіодними лампами, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 4469,41 грн (2,698 доларів США/кг). Митні платежі, розраховані декларантом склали 1070,10 грн, у тому числі: мито 5%-223,47 грн, ПДВ 20% - 938,58 грн);

- світильники електричні настільні, підлогові або світильники, що встановлюються біля ліжка, призначені для використання з лампами розжарювання з комбінованих матеріалів, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 9175,97 грн (2,70 доларів СЩА/кг). Митні платежі, розраховані декларантом склали 9175,97 грн, у тому числі: мито 10% - 917, 60грн, ПДВ20%-2018,71 грн);

- лампи світлодіодні, для напруги 220В, не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 19635,81 грн. (6,67 доларів США/кг). Митні платежі розраховані декларантом склали 3927,16 грн, у тому числі: ПДВ 20% - 3927,16 грн).

Разом із ЕМД від 28.10.2019 №UA100030/2019/411643 для підтвердження заявленої митної вартості декларантом позивача Київській міській митниці ДФС було подано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 13.12.2018 №1312/2018; Інвойс від 23.09.2019 №НКUА-2309/2019/53; додаткову угоду від 22.01.2019 №1; додаткову угоду від 01.08.2019 №2 від 01.08.2019; додаткову угоду від 15.09.2019 №3; Коносамент Bill of Lading від 23.09.2019 №SZNLEG1901915; автотранспортну накладну CMR від 27.10.2019 №198.

Як зазначив позивач, 28.10.2019 від відповідача надійшов електронний запит, відповідно до якого для підтвердження заявленої митної вартості товарів необхідо надати наступні документи:

1) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається договором між компанією DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMITED та компанією виробником товарів Meijing Lighting FactoryCo.;

3) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) - рахунок компанії виробника товарів Meijing Lighting FactoryCo.;

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару Meijing Lighting Factory Co.;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу відповідача позивачем до митного органу надано додаткові документи, зокрема, Експертний висновок від 21.10.2019 № В-2138 та прайс-лист компанії DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMITED, проте 28.10.2019 відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA100030/2019/411643.

Мотивуючи тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідач відмовив у митному оформленні (випуску) товарів, про що прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 22.01.2019 UA100000/2019/000396/2 (стосовно митної декларації від 21.10.2019 №UA100030/2019/411222) та рішення про коригування митної вартості товарів від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409/2 (стосовно митної декларації від 28.10.2019 №UA100030/2019/411643).

На думку позивача, прийняті рішення про коригування митної вартості є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем жодним чином не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товарів, зокрема не вказано які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного Кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11.09.2015 №689 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічної позиції щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару дотримується і Верховний Суд в постанові від 04.04.2018 по справі 826/27058/15.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим в силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Як встановлено судом, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем було подано до Київської міської митниці Державної фіскальної служби наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 13.12.2018 №1312/2018; Інвойс від 23.09.2019 №НКUА-2309/2019/53; додаткову угоду від 22.01.2019 №1; додаткову угоду від 01.08.2019 №2 від 01.08.2019; додаткову угоду від 15.09.2019 №3; Коносамент Bill of Lading від 23.09.2019 №SZNLEG1901915; автотранспортну накладну CMR від 27.10.2019 №198.

Тобто, як зазначає позивач, ним було надано повний перелік документів з урахуванням приписів частини другої статті 53 Митного кодексу України.

Слід зазначити, що існування правових підстав для витребування у позивача додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, документально не підтверджується. Так, позивачем надано усі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту.

Зі змісту рішень Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 22.10.2019 №UA100000/2019/000396/2 та від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409/2 судом встановлено, що вони не містять наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості відповідно до контракту та до прийняття рішень про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що подані декларантом позивача документи необхідно вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції) та дії відповідача щодо застосування шостого резервного методу суд вважає необґрунтованим.

Виходячи з того, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим та безпідставним, а документи, подані позивачем до митного органу, відповідають вимогам чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а, отже, і підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів, суд приходить до висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує на тому, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу у якій таку допомогу надано.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 821/1594/17 від 15.05.2018.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії таких документів: Договір про надання правової допомоги, від 10.04.2020 №396/409, Акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору про надання правової допомоги від 10.04.2020 №396/409 (Акт від 20.04.2020), Детальний опис (наданих послуг) виконаних адвокатом відповідно до цивільно-правового договору про надання правової допомоги від 10.04.2020 №396/409 (Детальий опис наданих послуг від 20.04.2020) та платіжне доручення від 17.04.2020 №3045.

Відповідно до п.п 2.1. п. 2 Договору про надання правової допомоги від 10.04.2020 №396/409 Адвокат має право предстявляти інтереси Клієнта в адміністративній справі щодо оскарження рішень Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 22.10.2019 №UA100000/2020/000396/2 та від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409/2.

П.п. 4.1. п. 4 вказаного Договору також визначено, що за надання правової допомоги та послуг, передбачених п. 2.2.1. цього Договору, Клієнт сплачує Адвокату 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень).

Крім того, оплата послуг надання правової допомоги оскарження рішень Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 22.10.2019 №UA100000/2020/000396/2 та від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409/2 також підтверджується платіжним дорученням від 17.04.2020 №3045 (призначення платежу: за правовові послуги згідно Договору від 10.04.2020 №396/409).

У той же час, жодних обставин, які б свідчили про неспівмірність розміру сплачених позивачем витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову чи значенням справи для сторони,матеріали справи не містять.

Таким, суд приходить до переконання про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці Держмитслужби понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000, 00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 22.10.2019 №UA100000/2019/000396/2 та від 28.10.2019 №UA100000/2019/000409/2.

3. Стягнути з Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульв. Гавела Вацлава, 8-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 65, ) документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВІПСЕРВІС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 65, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 237, 31 грн (дві тисячі двісті тридцять сім гривень тридцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульв. Гавела Вацлава, 8-А, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.