Справа № 120/3005/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 жовтня 2020 р. Справа № 120/3005/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

в с т а н о в и в :

02.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 21.03.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання по сплаті податку на доходи фізичних осіб на суму 667963,10 грн. та № про збільшення суми грошового зобов`язання по сплаті військового збору на суму 55663,59 грн.

На переконання позивача, контролюючим органом безпідставно донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, оскільки прощена ТОВ "ОТП Факторинг Україна" сума боргу в розмірі 2968724,91 грн. не має ознак додаткового блага, не включає в себе суму основного боргу (тіло кредиту), і неправомірно ідентифікована контролюючим органом як додаткове благо.

Позивач вважає, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти, штрафи тощо. Разом з тим, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган не врахував зазначеного.

Крім того, позивач, посилаючись на пункт 8 підрозділу І Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, вважає, що переводячи суму боргу, з якого буде сплачуватись податок на дохід та військовий збір, після анулювання боргу банком, у національну валюту - потрібно застосовувати офіційний курс НБУ станом на 1 січня 2014 року. При цьому, для застосування даних положень, законодавець вказує на необхідність переведення боргу у національну валюту та необхідність прощення банком саме різниці, що утворилась в результаті девальвації гривні.

Також, позивач вказав, що при прийнятті оскаржуваних рішень мали місце процедурні порушення, які позбавили його права взяти участь у документальній перевірці, брати участь у прийнятті рішення та оскаржити прийняті рішення в адміністративному порядку.

Вищевикладені обставини зумовили позивача звернутись з даним адміністративним позовом до суду, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 21.03.2019 року № та № .

Ухвалою суду від 07.07.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.07.2020 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.08.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що відповідно до наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 21.12.2018 року №7750 та повідомлення від 21.12.2018 року №5832 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи ОСОБА_1 .

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно інформації ЦБР ДРФО, інформації з ТОВ "ОТП Факторинг Україна" від 03.10.2018 року №8448 позивач за 2016 рік отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 2968724,91 грн., який згідно п.п. 164.2.17. п.164.2 ст.164 ПК України підлягає включенню до загального річного оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи.

За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, встановлено порушення п. п. "д" п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України, а саме: позивачем подано звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік з нульовим показниками, внаслідок чого не відображено доходу, отриманого платником як додаткове благо в сумі 2968724,91 грн. та не сплачено податки та збори з таких доходів.

За результатом встановлених порушень п.п. "д" п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, позивачу визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік на суму 534370,48 грн. та штрафні санкції 133592,62 грн. За порушення п. п. 1.2. 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за 2016 рік на суму 44530,87 грн. та штрафні санкції 11132,72 грн.

Враховуючи вищевикладене, ГУ ДПС у Вінницькій області вважає, що податкові повідомлення-рішення від 21.03.20219 року № на суму 667963,10 грн. та № на суму 55663,59 грн. прийняті відповідно до вимог чинного податкового законодавства, а відтак не підлягають скасуванню.

14.08.2020 року на виконання вимог ухвали суду 27.07.2020 року позивачем надано копію кредитного договору № СМ - SMEB00/147/2007 від 12.10.2007 року та додаткову угоду до кредитного договору № СМ - SMEB00/147/2007 від 12.10.2007 року.

18.08.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні відмовлено.

Ухвалою суду від 24.09.2020 року витребувано у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" інформацію про складові суми прощеного боргу позивача.

22.10.2020 року на адресу суду надійшла витребувана у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" інформація.

Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини.

12.10.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем укладено кредитний договір №СМ - SMEB00/147/2007, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит, а позивач приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 133000 доларів США; цільове призначення кредиту - споживчі цілі; дата остаточного повернення кредиту - 14.10.2014 року.

На підставі положень Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.10.2010 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останній набув прав вимоги за Кредитним договором укладеним між Банком та Позичальником.

17.05.2016 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору № СМ - SMEB00/147/2007 від 12.10.2016 року (далі - Додатковий договір).

Згідно розділу 2 Додаткового договору сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору наступного змісту:

- незважаючи на інші положення Кредитного договору Сторони домовились, що Позичальник до 17.05.2016 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 23080 доларів США та сплатити витрати Кредитора на ведення претензійно - позовної роботи в розмірі 3520 грн. (п.2.1.1 Додаткового договору);

- повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватись в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати (п.2.1.2 Додаткового договору);

- за умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору сторони домовились про скасування всієї суми пені, що була нарахована до підписання цього Додаткового договору та припинити претензійно-позовну роботу по стягненню боргових зобов`язань за Кредитним договором.

Також сторони домовились, що кредитор здійснює анулювання боргу в розмірі еквівалентному 2968724,91 грн. і Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі (п. 2.1.3 Додаткового договору).

Згідно п. 3.4 Додаткового договору, підписання цього Додаткового договору позичальник підтверджує, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Відповідно до довідки №184 від 20.10.2020 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна" повідомило, що ОСОБА_1 на дату підписання Додаткового договору № 2 до Кредитного договору № СМ - SMEB00/147/2007 від 12.10.2007 року від 17.05.2016 року мав загальну заборгованість у розмірі 139983,46 доларів США, з яких:

- сума основної заборгованості - 120983,46 доларів США;

- відсотки - 19388,06 доларів США.

17.05.2016 року на погашення заборгованості внесено 586109 грн., що по курсу НБУ 25,394671 становить 23080 доларів США:

- відсотки 19388,06 доларів США;

- основну заборгованість по кредиту 3691,94 долара США.

Відповідно до умов Додаткового договору №2 до Кредитного договору № СМ - SMEB00/147/2007 від 12.10.2007 року від 17.05.2016 року сторонами було досягнуто домовленості про списання заборгованості по кредиту у розмірі 2968724,91 грн.

Також, судом встановлено, що на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ст. 79 ПК України та наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.12.2018 року №7750, та відповідно до повідомлення від 21.12.2018 року №5832, згідно службової записки відділу адміністрування податків із самозайнятих осіб №5710/02-32-50-06 від 29.10.2018 року, посадовою особою ГУ ДФС у Вінницькій області проведено позапланову документальну невиїзну перевірку діяльності фізичної особи ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт від 29.01.2019 №198, в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п.п. "д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 534370,48 грн.;

- п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2016 рік на суму 44530,87 грн.

21.03.2019 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № та про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 667963,10 грн. та з військового збору на загальну суму 55663,59 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується та виходить з наступного.

Згідно з п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (тут і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.п. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України від 9 квітня 2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 такого змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року".

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі №826/4240/18, від 14.11.2019 року у справі №52010880/18.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Як вже встановлено судом, 17.05.2016 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Додатковий договір.

Згідно п. 2.1.2. Додаткового договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватись в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати.

Аналіз зазначеного дає можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що 17.05.2016 року відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитним договором з іноземної у гривню, та як наслідок наявність підстав для застосування вказаних норм Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9 квітня 2015 № 321-VIII підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що взаємовідносини позивача з ТОВ "ОТП Факторинг Україна" по кредитному договору від 12.10.2007 року припинились 17.05.2016 після анулювання позивачу кредитної заборгованості у розмірі 2968724,91 грн.

При цьому, саме з цієї суми доходу відповідач визначив грошові зобов`язання позивача з ПДФО на загальну суму 667963,10 грн. та з військового збору на загальну суму 55663,59 грн.

Однак, відповідач безпідставно не застосував положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України та не врахував, що до додаткового блага платника податків не включається сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла до 01.01.2014 і не була погашена до цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Разом з тим, до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2016 рік було включено всю суму прощеного боргу, в тому числі суми, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважаються додатковим благом. Відповідно, суми грошових зобов`язань позивача з ПДФО та військового збору були визначені помилково та істотно завищені.

Водночас, суд зазначає, що основна сума прощеного боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання - за таким кредитом з іноземної валюти у гривню складала:

- 2968724,91 грн. (116903,46 доларів США * 25,394671 грн.).

Сума такого боргу, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 становить 934409,35 грн. (116903,46 доларів США * 7,9930 грн.).

Таким чином, різниця між основною сумою боргу за кредитним зобов`язанням в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, що становить 2034315,56 грн. (2968724,91 грн. - 934409,35 грн.).

Отже, сума загального річного оподатковуваного доходу, отриманого платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 як додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (ТОВ "ОТП Факторинг Україна"), згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідних положень" Податкового кодексу України, склала 934409,35 грн.

При цьому, суд наголошує, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком та до неї не включенні проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня), що підтверджується довідкою №184 від 20.10.2020 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна", а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Доводи позивача про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень мали місце процедурні порушення, які позбавили його права взяти участь у документальній перевірці, брати участь у прийнятті рішення та оскаржити прийняті рішення в адміністративному порядку, суд також вважає безпідставними.

Згідно п. 79.2 ст. 29 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Водночас, п. п. 42.1, 42.2 статті 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

В той же час, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац 2, п.42.5 ст. 42 ПК України).

Оскільки копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, акт перевірки, податкові повідомлення-рішення відповідачем надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресую: вулиця Дачна, 7, кв. 92, м.Вінниця, та повернуті відповідачу за закінченням терміну зберігання, що підтверджується матеріалами справи, в силу положень п. 42.5 ст.42 ПК України вважається, що вказані матеріали вручені платнику податків, а відтак, процедурних порушень під час призначення проведення перевірки судом не встановлено.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 самостійно підтверджує свою тривалу відсутність на території України, що обумовлює неможливістю вручення йому поштової кореспонденції податковим органом.

Водночас, частина 1 статті 77 КАС України вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем необґрунтовано визначено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та військового збору від всієї суми анульованої банком, а тому останні є протиправними та підлягають скасуванню.

Зважаючи на те, що повноваження щодо визначення податкових зобов`язань є дискрецією контролюючого органу, суд позбавлений можливості у цьому випадку втручатися в дискреційні функції податкового органу та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення в певній частині.

Згідно підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України саме контролюючі органи, а не суд мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Тому суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень та здійснювати розрахунок/перерахунок грошового зобов`язання.

Функція судового контролю під час розгляду справ про адміністративні правопорушення полягає у перевірці правомірності винесеного рішення податкового органу і не може виражатися у здійсненні замість суб`єкта владних повноважень його службової діяльності, яка полягає у визначенні у порядку, встановленому цим законодавством, сум податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 18 червня 2020 року справі № 120/2318/19-а.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 21.03.2019 року №.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 21.03.2019 року № .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7236,26 грн. (сім тисяч двісті тридцять шість гривень двадцять шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлено: 30.10.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович