Справа № 500/2863/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2863/20

30 жовтня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Черніцького Івана Романовича звернулася до суду з позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ВП №33204686 від 25.09.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 16055,47 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 23.09.2020 позивач дізналася про наявність виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ВП №33204686 від 25.09.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору, винесеної на підставі виконавчого листа №2-8451/11 від 27.04.2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання рішення суду, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 19881,38 доларів США заборгованості за кредитним договором, а також 1704,55 грн в повернення сплачених позивачем судових витрат.

Позивач стверджує, що державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору ВП №33204686 від 25.09.2014 не були дотримані законодавчі норми в частині надіслання їй постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому вчинення виконавчих дій зі стягнення виконавчого збору є неправомірним.

При цьому позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 06.07.2015 у справі №6-785цс15, зазначає, що виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

ОСОБА_1 вказує, що рішення суду було нею добровільно виконано ще до відкриття виконавчого провадження, що виключає факт примусового виконання, а державним виконавцем не вчинялися жодні виконавчі дії, які призвели до повного та фактичного виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що підстав для стягнення з неї виконавчого збору в сумі 16055,47 грн немає, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання на 22.10.2020 о 11.30, зобов`язано відповідача у строк до 20.10.2020 подати відзив на позов.

На час відкриття провадження у справі суд дійшов висновку, що доводи представника позивача про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 лише 23.09.2020 отримала копію оскаржуваної постанови після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження, у якому вона являється боржником, тому строк звернення до суду поновлено.

13.10.2020 на офіційну електронну адресу відповідача надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі від 13.10.2020, повістку про виклик та позовну заяву і додані до неї матеріали (а.с.31). Одночасно копію ухвали про відкриття провадження у справі від 13.10.2020, позовну заяву та додані до неї матеріали направлено відповідачу поштовим зв`язком (а.с.33).

Станом на 22.10.2020 відповідач відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог, а також матеріалів виконавчого провадження.

У судове засідання 22.10.2020 представник відповідача не прибув, хоч був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неприбуття представника до суду відповідач не повідомив.

Судовий розгляд справи у судовому засіданні 22.10.2020 відкладено у зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження, що необхідні для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та з`ясування обставин, що стосуються предмету доказування у цій справі, причини неприбуття представника відповідача визнано неповажними, повторно витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження. Розгляд справи відкладено до 9.30 год 23.10.2020 з огляду на десятиденний строк розгляду такої категорії спорів, визначений статтею 287 КАС України.

Представник позивача подав до суду усі наявні у нього копії матеріалів виконавчого провадження, зроблені при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

У судове засідання 23.10.2020 позивач, представник позивача не прибули, при цьому представник позивача був повідомлений під розписку про дату, час та місце розгляду справи (а.с.35).

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (ас.с.78) у судове засідання не прибув повторно.

23.10.2020 на електрону пошту суду надійшло клопотання від представника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) державного виконавця Сухарського Р.С. про відкладення розгляду справи з посиланням на запровадження карантинних заходів.

Станом на 23.10.2020 відповідач вимоги ухвали суду від 13.10.2020 про відкриття провадження у справі та ухвали суду від 22.10.2020 не виконав, матеріали виконавчого провадження до суду не надані.

Ухвалою суду від 23.10.2020 продовжено строк розгляду справи, розгляд справи відкладено до 9.30 год 30.10.2020, зобов`язано Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надати суду у строк до 28.10.2020 усі матеріали виконавчого провадження, в межах якого було прийнято оскаржувану постанову ВП №33204686 від 25.09.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору, а також письмові пояснення щодо підстав її прийняття.

Станом на 30.10.2020 відповідач відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Не надані до суду і матеріали виконавчого провадження в межах якого було прийнято оскаржувану постанову ВП №33204686 від 25.09.2014, жодних пояснень причин та підстав не виконання вимог ухвали суду відповідачем не надано, клопотань про продовження процесуального строку також до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник відповідача у судове засіданні 30.10.2020 не прибув, причини неприбуття представника до суду відповідач не повідомив. З огляду на положення частини третьої статті 268 КАС України розгляд справи проводився за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 30.10.2020 представник позивача Черніцький І.Р. позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_1 влітку цього року було заблоковано зарплатний рахунок у банку, де їй повідомили про накладення арешту на кошти за постановою державного виконавця. Звернувшись у виконавчу службу позивач, вживала заходи для розблокування зарплатного рахунку, а в подальшому у вересні 2020 року звернулася до адвоката для надання правової допомоги, сама ж з матеріалами виконавчого провадження не знайомилася. Після укладення договору про надання правничої допомоги та ознайомлення представником позивача з матеріалами виконавчого провадження було подано позовну заяву.

При цьому представник позивача стверджував, що у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) йому надані усі наявні матеріали виконавчого провадження, у якому містяться лише відомості щодо виконавчого провадження, відкритого за оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору, матеріалів виконавчого провадження в межах виконання виконавчого листа №2-8451/11 від 27.04.2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, не має.

Також представник позивача стверджував, що ОСОБА_1 самостійно сплатила заборгованість за рішенням суду, проте доказів надати не може, бо не зберіглися. Також зауважив, що позивачку як боржника у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження, встановлення строку для добровільного виконання рішення суду. Саме після закінчення строку для добровільного виконання рішення суду у державного виконавця виникає право на стягнення виконавчого збору. Також представник позивача посилався на положення статті 77 КАС України щодо обов`язку відповідача довести правомірність оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні з ініціативи суду була оголошена перерва до 11:00 30.10.2020.

В подальшому представник позивача подав до суду заяву від 30.10.2020 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

О 10:40 30.10.2020 через електронну пошту суду надійшло клопотання від головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарського Р.С. про відкладення розгляду справи у зв`язку із здійсненням державним виконавцем виконавчих дій. Будь-яких доказів на підтвердження причин неприбуття представника відповідача до суду не надано.

З урахуванням приписів частини третьої статті 194, частини дев`ятої статті 205, частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, у зв`язку із неякою представника відповідача і ненаданням ним доказів поважності причин неявки у судове засідання та поданням представником позивача заяви про продовження розгляду справи за його відсутності, судовий розгляд справи проведено та завершено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області на підставі виконавчого листа №2-8451/11 від 27.04.2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання рішення суду, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 19881,38 доларів США заборгованості за кредитним договором, а також 1704,55 грн в повернення сплачених позивачем судових витрат, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33204686 від 25.06.2012, якою запропоновано боржнику виконати його в добровільному порядку у семиденний строк. Оскільки відповідачем не надано матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виносилася постанова про стягнення виконавчого збору (а судом вжито всі можливі заходи щодо його витребування), то у суду відсутня постанова про відкриття про відкриття виконавчого провадження ВП №33204686 від 25.06.2012, проте інші докази, які є в матеріалах справи однозначно підтверджують таку обставину, зокрема, це вбачається зі змісту оскаржуваної постанови (а.с.8, 27).

25.09.2014 головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Кашицьким В.М. прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №33204686, якою визначено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16055,47 грн (а.с.8, 27).

29.12.2015 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови №33204686 від 25.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16055,47 грн на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням виконавчого провадження за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (а.с.9).

15.08.2016 старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №33204686 від 25.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16055,47 грн (а.с.10).

10.01.2020 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про передачувиконавчого провадження (а.с.11), а 13.01.2020 постанову про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №33204686 від 25.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16055,47 грн (а.с.12).

Не погоджуючись із постановою ВП №33204686 від 25.09.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606-ХІV) (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №33204686 від 25.09.2014 з виконання виконавчого листа №2-8451/11, виданого 27.04.2012 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області).

Відповідно до статті 1 Закон № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 606-ХІV виконавчі листи, що видаються судами, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина п`ята статті 25 Закону № 606-ХІV).

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина третя статті 27 Закону № 606-ХІV).

Відповідно до статті 32 Закону № 606-ХІV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Приписами частини першої статті 28 Закону № 606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (частина друга статті 28 Закону № 606-ХІV).

За змістом положень частини п`ятої статті 28 Закону № 606-ХІV у разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

Отже, основною вимогою статті 28 Закону № 606-ХІV (яка регулює питання стягнення виконавчого збору) було винесення постанови про стягнення виконавчого збору після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

Разом з тим, самостійне виконання боржником рішення суду після початку його примусового виконання, а також в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, не звільняють боржника від стягнення виконавчого збору згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-ХІV .

З положень Закону № 606-ХІV слідує, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом, який приймається державним виконавцем у разі невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція, в редакції що діяла на час винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору).

Відповідно до пункту 3.7 розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Виходячи зі змісту наведених вище приписів Інструкції, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33204686 з виконання виконавчого листа №2-8451/11, виданого 27.04.2012 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, винесено державним виконавцем 25.06.2012, а оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №.09.2014, тобто з порушенням визначеного Інструкцією строку.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 06.07.2015 у справі № 6-785цс15 та підтримана Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі №815/1632/16.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Тобто обставини вказаної справи не є тотожними обставинам у даній справі №500/2863/20, у якій підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, що був чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №33204686 від 25.09.2014.

Таким чином, передумовами для стягнення виконавчого збору з боржника є невиконання боржником рішення добровільно в установлений для цього строк, а також вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення. Тобто для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що у даному випадку відсутні докази вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання виконавчого листа №2-8451/11 від 27.04.2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на виконання рішення суду, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 19881,38 доларів США заборгованості за кредитним договором, а також 1704,55 грн в повернення сплачених позивачем судових витрат.

Також відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2012 була надіслана (вручена) боржнику ОСОБА_1 , що державний виконавець перевіряв та встановив, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

Відповідно до частини першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваного рішення, не спростував обґрунтування позовних вимог позивачем, на надав на неодноразові вимоги суду матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виносилася оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору.

Відтак, враховуючи факт відсутності вчинення з боку державного виконавця виконавчих дій та заходів з примусового виконання виконавчого листа, а також відсутність доказів, що позивач була ознайомлена з постановою про відкриття виконавчого провадження та їй було доведено до відома строк для добровільного виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору .

Отже, постанова ВП №33204686 від 25.09.2014 про стягнення з позивача виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем відповідно до квитанції №0.0..1 від 29.09.2020 сума судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 271, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ВП №33204686 від 25 жовтня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16055,47 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вулиця Князя Острозького, 14, місто Тернопіль, 46008, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40330167).

Повний текст рішення складено та підписано 30 жовтня 2020 року.

Суддя Чепенюк О.В.