Справа № 480/4728/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 р. Справа № 480/4728/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2020, суддя С.В. Воловик, вул. Герасима Кондраьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 19.08.20 по справі № 480/4728/20

за позовом Фонду державного майна України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фонд державного майна України, звернувся з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.06.2020 ВП №60722267 про накладення на Фонд державного майна України штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин в розмірі 5 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фонд державного майна України зазначив, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.06.2020 накладено штраф за невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі №480/2172/19, однак, відповідачем не враховано, що позивач добровільно не виконав рішення суду, з об`єктивних поважних причин, які не залежать від Фонду.

Враховуючи наведені обставини, позивач вважає постанову про накладення штрафу від 30.06.2020 ВП №60722267 протиправною, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі №480/2172/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020, крім іншого, зобов`язано Фонд державного майна України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області з 18.05.2019.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.11.2019 відкрито виконавче провадження ВП №60722267 (а.с.53-54), боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 3 робочих днів.

В листі від 17.12.2019 №10-25-22457 щодо виконання рішення суду (а.с.14) Фонд державного майна України зазначив, що виконання рішення суду є неможливим, оскільки Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області, яке на момент подання позову у справі №480/2172/19 перебувало у стані припинення, на момент ухвалення судового рішення про поновлення на посаді та відповідно, станом на теперішній час є припиненим, як юридична особа публічного права, згідно із записом від 18.09.2019 №3003351 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, додатково повідомив, що Фондом державного майна України до Сумського окружного адміністративного суду подано заяву про роз`яснення резолютивної частини рішення від 04.11.2019 по справі №480/2172/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області з 18.05.2019, у зв`язку з чим, відповідно до вимог частини четвертої статті 254 КАС України, перебіг строку виконання судового рішення є зупиненим.

30.06.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №60722267 про накладення на Фонд державного майна України, за невиконання рішення суду без поважних причин, штрафу в розмірі 5 100,00 грн. (а.с.10)

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн., позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Правила виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначені статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

За змістом статті 63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Особливості виконання рішень про поновлення на роботі визначені статтею 65 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно зі статтею 65 Закону України Про виконавче провадження рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення згідно ст.382 Кримінального кодексу України.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, колегія суддів зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження.

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року по справі № 554/13475/15-ц, який з огляду на характер приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування судом.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування поважності причин невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №480/2172/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, позивач посилається на те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області припинено внаслідок реорганізації шляхом злиття в новоутворене: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, при цьому у новоутвореному органі відсутня відповідна посада, за якою ОСОБА_1 слід поновити за рішенням суду.

Проте, таку причину невиконання судового рушення не може бути визнано поважною, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тобто, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Разом з тим колегією суддів встановлено, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №480/2172/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання, однак Фондом державного майна України самостійно не виконано.

27.11.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №60722267 (а.с.53-54), боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 3 робочих днів.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу, як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Отже, виконавчий лист, що виданий на підставі рішення суду, що набрало законної сили є обов`язковим для виконання, якщо тільки він не визнаний у встановленому порядку таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.09.2019 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області припинено на підставі рішення про реорганізацію.

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Тобто при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Припинення юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то самого лише посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при поновленні на роботі працівників юридичної особи публічного права, про припинення яких було прийнято рішення, крім дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, має враховуватись і процедура припинення: чи то шляхом ліквідації (яка не передбачає правонаступництва), чи то шляхом реорганізації (яка передбачає правонаступництво).

Аналогічний висновок щодо застосування згаданих норм права, сформований у Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 по справі № 802/651/16-а та, на виконання ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, врахований судом при їх застосуванні до спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутність у новоутвореному органі посади, за якою ОСОБА_1 слід поновити за рішенням суду не є поважною причиною для невиконання рішення суду, оскільки поважними причинами можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Інакше, це б призвело до грубого порушення права на працю поновленого працівника та поставило під сумнів остаточність та обов`язковість судового рішення, що є несумісним із принципом верховенства права.

Окрім того, колегія судів звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про зміну способу або порядку виконання рішення у разі неможливості виконання рішення суду або наявності обставин, що істотно ускладнюють його виконання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо зупинення перебігу строку виконання судового рішення у зв`язку зі зверненням позивача 20.12.2019 суду із заявою про роз`яснення способу виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №480/2172/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Сумській області.

Як встановлено колегією суддів, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 у справі у задоволенні заяви Фонду Державного майна України про роз`яснення рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №480/2172/19 відмовлено.

Також колегія суддів зазначає , що у період з моменту виникнення обов`язку виконати рішення суду 04.11.2019 по день винесення постанови про накладення штрафу за його невиконання 30.06.2020, позивач, окрім подання 17.12.2019 заяви про роз`яснення судового рішення, в задоволенні якої було відмовлено, не вжив жодного заходу, який би свідчив про намагання виконати рішення суду.

Таким чином, позивачем не надано як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції доказів виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі №480/2172/19 у частині зобов`язання Фонду державного майна України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області з 18.05.2019, а так само доказів поважності невиконання рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений законом, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - залишити без задоволення

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі № 480/4728/20 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий