Справа № 522/11751/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 522/11751/20

Головуючий в 1 інстанції Абдухін Р.Д. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 03 серпня 2020 року
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Савицької Яни Миколаївни, Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги інспектору Департаменту патрульної поліції Савицькій Яні Миколаївні, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії 1АВ № 00378185 від 27 червня 2020 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що апелянта безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху його автомобіля, так як оскаржувана постанова містить суперечливу інформацію, а суб`єктами владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами її правомірності.

При цьому, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки усім його посиланням, викладеним в позовній заяві, а також не встановлено усіх фактичних обставин справи та не підтверджено наявність вини позивача у вчиненні спірного правопорушення.

В даному випадку, апелянт наголошує на тому, що суб`єктом владних повноважень не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, наявності обмежень швидкості руху у місці вчинення спірного правопорушення.

При цьому, апелянт вважає, що представник відповідача не мав права підписувати та подавати до суду відзив на позовну заяву, а сам відзив та додані до нього докази не відповідає встановленим КАС України вимогам.

Крім того, до ОСОБА_2 приєднався до апеляційної скарги позивача та підтримав її вимоги, зазначивши, що саме він вчинив спірне правопорушення, керуючи автомобілем позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ № 00378185 від 27 червня 2020 року, 27 червня 2020 року о 14 год. 37 хв. На автодорозі М05 Київ-Одеса, 35 км. + 352 м. особа, яка керувала транспортним засобом Mitsubichi Lancer, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 45 км/год, чим порушила пункт 12.9. б) ПДР.

Тому, за скоєння вказаного адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, на ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 255,00 грн.

В свою чергу, не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як у ході судового розгляду справи підтверджено факт вчинення позивачем спірного правопорушення, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.1. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пп. «б» п. 12.9 ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно п. 3.29 розділу 33 ПДР, дорожній знак «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приміткою до цієї статті визначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч.1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваною постановою у справі про адміністративне правопорушення притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, за перевищення встановлених пп. «б» п. 12.9 ПДР обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, з аналізу вищевикладених положень ПДР України вбачається, що водіям транспортних засобів забороняється перевищувати максимальну швидкість руху на ділянках дороги, зокрема, де встановлено дорожні знаки із зазначеною на них максимально дозволеною швидкістю руху « 3.29».

В свою чергу, як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, спірне правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі технічним пристроєм «КАСКАД, 0330-1219» 27 червня 2020 року об 14 год. 37 хв. на 35+352 км. автодороги МО5 Київ-Одеса.

Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що у місці вчинення спірного правопорушення обмеження швидкості руху становить 50 км/год, а швидкість автомобіля позивача складала 95 км/год.

При цьому, з метою доведення правомірності свого рішення та на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, суб`єктом владних повноважень надано до суду лист Служби автомобільних доріг в Київській області № 06с/2623 від 27 липня 2020 року, у якому зазначено, що на підходах до комплексу «КАСКАД» на 35+352 км. автодороги МО5 Київ-Одеса встановлено дорожні знаки з обмеженням дорожнього руху до 50 км/год.

Між тим, Служба автомобільних доріг у Київській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор).

При цьому, метою діяльності Служба автомобільних доріг у Київській області, зокрема, є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що викладена у вищевказаному листі інформація про встановлення обмежень швидкості у місці спірного правопорушення є недостовірною.

З іншого боку, судом не зібрано жодного доказу, з якого можливо встановити відсутність обмежень швидкості руху на місці вчинення спірного правопорушення, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність таких обмежень.

Між тим, із зібраних матеріалів у справі також вбачається, що комплекс фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД» отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 5-19 Rev.0 та внесений до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки.

Також, за результатами експертизи комплексу отримано позитивний експертний висновок про відповідність комплексу «КАСКАД» вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації, який зареєстровано в Адміністрації Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за №1100 від 02 квітня 2020 року.

При цьому, комплекс «КАСКАД», як стаціонарний комплекс автоматичної фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху «КАСКАД» є складовою частиною Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що комплекс «КАСКАД» може використовуватись для автоматичної фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, апелянтом не заперечується можливість використання вказаного пристрою для здійснення автоматичної фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Тому, враховуючи зібрані докази проходження вказаним пристроєм процедури сертифікації в Україні, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що встановлена ним швидкість руху автомобіля позивача у місці вчинення спірного правопорушення не відповідала дійсності.

Між тим, колегія суддів зазначає, що учасники дорожнього руху у спірних правовідносинах, зобов`язані неухильно дотримуватись правил дорожнього руху, зокрема, керуватися наявною дорожньою розміткою та дорожніми знаками.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що проїжджаючи повз стаціонарний комплекс «КАСКАД» зі швидкістю 95 км/год, який розміщений у зоні дії дорожнього знаку « 3.29» з обмеженням максимальної швидкості до 50 км/год, позивачем порушено вимоги пп. «б» п. 12.9 ПДР, а як наслідок вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, не приймаються колегією суддів посилання апелянта на наявність в оскаржуваній постанові розбіжностей в замірах швидкості його автомобіля за основним каналом (95 км/год) та контрольним (86 км/год), як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, так як швидкість автомобіля апелянта у обох випадках перевищувала максимально допустиму швидкість більш ніж на 20 км/год.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до відзиву на позовну заяву відповідачем додано паперові копії електронних доказів (а.с. 63-65) на яких зображені фотографії автомобіля позивача із зазначенням його швидкості, зроблені комплексом «КАСКАД» на 28+870 км. автодороги МО5 Київ-Одеса, тобто в іншому місці, ніж зазначено в оскаржуваній постанові, а тому такі докази не враховуються колегією суддів при розгляді даної справи.

Між тим, надаючи правову оцінку іншим доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, колегією суддів не приймаються посилання апелянта на відсутність повноважень представника Департаменту патрульної поліції Єфіменкана підписання відзиву на позовну заяву та надання доказів до суду, так як такий представник діяв на підставі довіреності, виданою начальником Департаменту патрульної поліції Жуковим Є.О.

Крім того, саме вказаним представником завірялись копії наданих до суду письмових доказів та паперові копії електронних доказів.

При цьому, не відповідають дійсності посилання апелянта на відсутність доказів направлення йому копії відзиву відповідача, так як до відзиву додано докази направлення відповідної копії на електронну пошту адвоката позивача (а.с. 71).

В свою чергу, колегія суддів погоджується з посиланнями позивача на те, що надані відповідачем до суду першої інстанції копії електронних доказів на компакт-дискі не підписані представником його цифровим підписом.

Проте, колегія суддів зазначає, що наявна на компакт-дискі інформація відповідає інформації, розміщеній у відкритому доступі на офіційній інтернет сторінці Сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі (https://bdr.mvs.gov.ua/user/resolution/view/1%D0%90%D0%92/00378185).

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав вважати недостовірною вищевкзану інформацію.

Крім того, на стадії апеляційного розгляду справи позивачем подано до суду письмові пояснення, акт прийому-передачі транспортного засобу та договір позички від 25 червня 2020 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передала у безоплатне володіння та користування автомобіль Mitsubichi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів зазначає, що вказані документи не надавались до Департаменту патрульної поліції та до суду першої інстанції, що обґрунтовано викликає сумніви у їх достовірності.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, вказані вимоги ЦК України не дотримані сторонами договору.

Між тим, позивач фактично посилається на існування підстави для звільнення її від адміністративної відповідальності, а саме передача нею власного автомобіля іншій особі до моменту вчинення адміністративного правопорушення.

Проте, позивач не надає суду доказів дотримання умов звільнення її від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які передбачені вищенаведеними положеннями статті 279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення відповідних дій.

Тому, не виконання відповідних дій унеможливлює звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Крім того, з аналогічних підстав не приймає посилань ОСОБА_2 , викладених в заяві про приєднання до апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів наголошує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30 травня 2018 року (справа 337/3389/16-а).

Тому, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова, як акт індивідуальної дії, не може порушувати прав ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2020 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги та заяви про приєднання до неї покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.