Справа № 463/925/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 463/925/17 пров. № А/857/11466/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача Матюшака В.К.,

представника відповідача Кожухар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року з питань визнання протиправною бездіяльності на виконання рішення (постановлену у м. Львів, судом під головуванням судді Сакалоша В.М., повний текст рішення складено - 10.09.2020 року) у справі № 463/925/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправною бездіяльності Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вчиненої на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 року та постанови Касаційного адміністративного суду від 09.09.2019 року у справі №463/925/17 та винесення судом окремої ухвали про порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вимог ст. 129,129-1 Конституції України, ст. 14 КАС України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод щодо обов`язковості судових рішень та права на справедливий суд

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у задоволенні заяви про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання рішення суду у справі №463/925/17 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати названу ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою вимоги заяви задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України вищевказані рішення судів виконано частково здійснено перерахунок і нараховано виплату пенсії без обмеження її граничного розміру лише за період часу з 20 грудня 2016 року по 01 січня 2018 року. Незважаючи на відкриття виконавчого провадження №60623932, під час примусового виконання судових рішень, Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області, на переконання заявника продовжує діяти протиправно та не виконує судові рішення.

Водночас позивач вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини щодо: відсутності розрахунку заборгованості позивача та відповідного нарахування пенсійної виплати позивачу після 01.01.2018 року у виконавчих провадженнях ВП №360623932 та ВП №60278534; безпідставного зниження відсоткового розміру призначеної пенсії з 77% до 70% та обмеження граничним розміром. Окрім того, відповідач вказав що висновок суду першої інстанції про правомірність бездіяльності відповідача стосовно не виплати позивачу заборгованості з пенсії за минулий період з 01.01.2017 року, оскільки покликання суду на відсутність бюджетних призначень та чинності у період виконання судового рішення положень Постанови КМ №649 від 21.02.2018 року є надуманою обставиною, оскільки позивач звернувся за захистом порушеного права до суду до прийняття КМ України названої постанови. Також позивач вказав на невірне застосування судом ст. 129,129-1 Конституції України, ст. 14 КАС України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод щодо обов`язковості судових рішень та права на справедливий суд, що є підставою для винесення судом окремої ухвали.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, а зокрема зазначив, що судове рішення виконано в межах чинного законодавства та компетенції, а формулювання щодо перерахунку пенсії без обмежень максимальним розміром не може бути для позивача запобіжником від змін в законодавстві у сфері пенсійного (соціального) забезпечення. Також відповідач вказує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі №1.380.02019.002272, яке набрало законної сили 13.08.2020 року, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу з 77% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року у даній справі визнано протиправними дії відповідача та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області:

- здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі повідомлень Львівського обласного військового комісаріату від 23 червня 2016 року та від 2 листопада 2016 року з урахуванням 77 процентів відповідної суми грошового забезпечення;

- здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру пенсії за минулий час -з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року змінено, викладено абзац п`ятий резолютивної частини в наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру пенсії за минулий час з 20 грудня 2016 року. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року залишено без змін.

Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області на підставі заяви ОСОБА_1 та виконавчого листа виданого Личаківським районним судом м. Львова відкрито виконавче провадження №60623932 про зобов`язання здійснити перерахунок його пенсії на підставі повідомлень ЛОВК від 23.06.2016 та 02.11.2016 з урахуванням 77 відсотків відповідної суми грошового забезпечення та виконавче провадження №60278534 щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру пенсії за минулий час з 20 грудня 2016 року. Вказане підтверджується матеріалами справи.

Також з матеріалів справи слідує, що з метою фактичного виконання вказаних виконавчих проваджень винесено постанови про накладення штрафів на Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області за невиконання вимог виконавчих документів станом на 14.04.2020 та 05.02.2020.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з наявного в матеріалах справи перерахунку пенсії по пенсійній справі №-Міноборони вбачається, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду з 01.01.2017 виходячи з основного розміру пенсії 77 %.

Також суд вказав, що відповідно до розрахунків на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивача управлінням нараховано різницю в пенсії на загальну суму 142678,08 грн за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 та виплачено доплату за період з 20.12.2016 по 31.12.2016 в розмірі 4602,52.

Стосовно ж доводів позивача з приводу безпідставного застосування відповідачем Постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року щодо порядку виплати пенсійних виплат нарахованих на виконання рішенням суду, то суд першої інстанції зазначив, що вказана постанова набрала чинності 28.08.2018, тоді як рішення у цій справі набрало законної сили 09.09.2019 року. Положення п.1 та 2 зазначеної постанови КМ були визнані протиправними та нечинними згідно Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 22.07.2020 року. Відтак, суд дійшов висновку, що у період з 28.08.2018 до 22.07.2020 року вказана постанова була чинною, а відповідно підлягала застосуванню Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Окрім того, суд зазначив, що невиконання судового рішення відповідачем в частині виплати грошових коштів після 22.07.2020 за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області без поважних причин.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 129, статті 129-1 Конституції України основними засадами судочинства зокрема є обов`язковість судового рішення до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 2 та 3 ст.14 КАС України закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Зазначеною нормою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у контексті ст.6 Конвенції.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції (Рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 заява № 18357/91, п. 40). Україна стабільно входить до числа лідерів за кількістю звернень її громадян до ЄСПЛ, а за даними Міністерства юстиції України, левова частка таких звернень стосується систематичного невиконання судових рішень. Саме неналежне виконання судових рішень в Україні призвело до ухвалення ЄСПЛ пілотних рішень щодо України: Іванов проти України, заява від 15.10.2009 № 40450/04, та Бурмич проти України, заява від 12.10.2017 № 46852/13. У цих рішеннях ЄСПЛ констатував систематичне невиконання в Україні рішень національних судів, а також вказав на відсутність у національному законодавстві України ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання. Одним із способів вирішення наявної проблеми невиконання судових рішень в Україні стало закріплення в національному законодавстві такого інституту, як судовий контроль за виконанням рішення суду в адміністративних справах, що є своєрідною гарантією виконання рішення.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 6 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Саме на реалізацію наведених положень, Верховною Радою України прийнято, зокрема, закони «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VIII) та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон України № 4901-VI).

Так, Закон України № 1404-VIII визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України № 4901-VI встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України № 1404-VIII, про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація та юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Аналіз наведених положень свідчить, що означеними законами врегульовано порядок виконання судових рішень, у тому числі тих, боржником за якими є державний орган.

Відповідно до ст.8 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їхніх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п. 4-5,8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 41/26486 територіальні органи пенсійного фонду відповідно до покладених на них завдань: забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків.

Таким чином, виплати пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із ст. 23, п. 20 та п. 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року затверджено порядок виплати пенсій, нарахованих на виконання рішенням суду, яким фактично було запроваджено черговість виконання рішень суду щодо перерахунку та виплати пенсій в залежності від дати надходження таких судових рішень до органів пенсійного фонду та наявних бюджетних призначень виділених на вказані цілі. Положення вказаної постанови КМ були чинними та підлягали до застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області у період з 28.08.2018 до 22.07.2020 року не залежно від дати звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Постановою правління Пенсійного Фонду України №1-1 від 24.02.2020 року затверджено звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України за 2019 рік, відповідно до якого дефіцит бюджету по пенсійним виплатам на кінець цього року складав - 2 661 526,40 грн.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 20-1 від 26.09.2018, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 р. за № 1189/32641, затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Вказаний порядок є чинним також на дату розгляду судом даної апеляційної скарги.

У реєстрі обліковуються рішення, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою через відсутність відповідного фінансування.

Відповідно до витягу з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с. 78 т. 2), судове рішення у спірних правовідносинах, яке стосується необхідності виплати позивачу нарахованої суми пенсії внесено до вказаного реєстру.

Отож, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми щодо виплати нарахованої позивачу пенсії на виконання рішення суду залежить від наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України та здійснюється відповідно до Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, яке на дату спірних правовідносин є чинним.

Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у відносинах, які стосуються не виплати нарахованої суми пенсії позивачу, оскільки фінансування пенсії позивачу здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і така бездіяльність щодо відсутності відповідного бюджетного призначення не залежить від волі вказаного суб`єкта.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області стосовно не належного виконання судового рішення в частині забезпечення виплати донарахованої пенсії згідно рішення суду у даній справі, позаяк фінансування таких виплат не залежить від волі вказаного суб`єкта владних повноважень.

Водночас, досліджуючи доводи апеляційної скарги на предмет зменшення позивачу відсоткового розміру призначеної пенсії з 77% до 70% та обмеження граничним розміром після 01.01.2018 року, то як слідує з матеріалів даної справи судовими рішеннями у даній справі зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області:

- здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі повідомлень Львівського обласного військового комісаріату від 23 червня 2016 року та від 2 листопада 2016 року з урахуванням 77 процентів відповідної суми грошового забезпечення;

- здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру пенсії за минулий час - з 20 грудня 2016 року.

За даними наданого відповідачем перерахунку пенсії від 20.09.2019 року (а.с. 76) на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року у розмірі 77%, що складає 22629,34 грн, сума доплати за яким згідно розрахунку від 20.09.2019 року становить 142678,08 грн.

Відповідно до перерахунку від 01.01.2018 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, розмір перерахованої позивачем пенсії здійснювався у розмірі 70% грошового забезпечення та виплачувався у період 2018 року у розмірі 50%, у 2019 році у розмірі 75% від нарахованої суми.

Водночас, у запереченнях проти обумовлених доводів позивача щодо зменшення відсоткового розміру пенсії та обмеження її граничним розміром, відповідач зазначає про підставність таких дій у зв`язку із зміною законодавства, а зокрема на обставини щодо перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2018 року на підставі Постанови КМ №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Дослідивши зміст вказаної Постанови №103, колегією суддів встановлено, що за приписами цієї постанови відповідні територіальні відділення Пенсійного Фонду України зобов`язані були здійснити перерахунок пенсії перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) на підставі довідок про розміри грошового забезпечення, поданих Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та іншими за переліком зазначеним у п. 6 даної Постанови КМ №103.

Водночас п. 2 цієї Постанови передбачено, що виплата перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

За наведених обставин, здійснений відповідачем з 01.01.2018 року перерахунок пенсії позивачу з урахуванням обмежень, передбачених пунктом 2 Постанови КМ №103 від 21 лютого 2018 року щодо виплати пенсії у період 2018 року у розмірі 50% та у 2019 році в розмірі 75% (який був чинним у зазначений період) став правовою підставою для проведення виплати позивачу пенсії з урахуванням обмежень застосованих названої Постановою КМ України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, яка набрала законної сили 05.03.2019 року у справі №2826/3858/18 визнано протиправними та нечинними п.1 та 2 Постанови КМ №103.

Як наслідок, запроваджені Постановою КМ №103 від 21 лютого 2018 року обмеження втратили чинність з 05.03.2019 року, а відтак не підлягали застосуванню Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області саме з обумовленої дати.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування обмежень при виплаті пенсій позивачу, запроваджених пунктом 2 Постанови КМ №103 від 21 лютого 2018 року у період з 01.01.2018 року по 04.03.2019 року відповідали приписам діючого на той період законодавства.

Водночас колегією суддів встановлено, що за даними такого перерахунку від 01.01.2018 року (а.с. 222) Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області безпідставно зменшено відсотковий розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії з 77% до 70%.

Водночас колегією суддів встановлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі №1.380.02019.002272, яке набрало законної сили 13.08.2020 року та розрахунку відповідача від 04.09.2020 року та розрахунку на доплату до нього (а.с.139 -149 т. 2, а.с. 226 -227 т.2), відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу з 77% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром починаючи з січня 2018року включно по вересень 2020 року.

Як наслідок станом на дату винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали (10.09.2020 року), Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області усунуто протиправні дії, які полягали у зменшенні відсоткового розміру грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії з 77% до 70%.

Окрім того, колегією суддів враховано що право позивача стосовно визнання протиправною бездіяльності вказаного відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу пенсії з 77% грошового забезпечення захищено судом в межах розгляду справи №1.380.02019.002272, про що відображено у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року.

Як наслідок усунення (04.09.2020 року) відповідачем обумовлених порушень, протиправні дії / бездіяльність вказаного відповідача (відносно безпідставного зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення з 77% до 70%) припинила існувати на час винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали (10.09.2020 року), а порушене право позивача стосовно протиправності такої бездіяльності (щодо незабезпечення перерахунку пенсії позивачу у розмірі 77% за вказаний період) захищена судовим рішенням у справі №1.380.02019.002272.

Доводи апеляційної скарги не містять жодних доказів, які вказували на необхідність додаткового захисту названих прав позивача, які захищені судовим рішенням у справі №1.380.02019.002272.

Також, дослідивши матеріали пенсійної справи, колегією суддів встановлено, що відповідачем на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі №1.380.02019.002272 здійснено донарахування невиплаченого розміру пенсії з 05.03.2019 року по вересень 2020 року у зв`язку із визнанням протиправними та нечинними обмежень у розмірах виплати, запроваджених п.1 та 2 Постанови КМ №103.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Стосовно винесення окремої ухвали, то колегія суддів зазначає, що винесення окремих ухвал віднесено до повноважень суду. Оцінивши фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність станом на час розгляду апеляційної скарги підстав для винесення окремої ухвали відповідно до ст. 249 КАС України.

Вказана справа, відповідно до п.3 ч. 6 ст.12 КАС України віднесена до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються приписи ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року з питань визнання протиправною бездіяльності на виконання рішення у справі № 463/925/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку лише підстав та у випадках, визначених статтею 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.