Справа № 580/3426/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року справа № 580/3426/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовом до Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36, далі - відповідач 1), департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, 251, далі - відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради Коломойця І.А. від 03.08.2020 №305-р(к);

- поновити позивача на посаді заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради або на іншій рівнозначній посаді;

- стягнути з відповідача 2 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 07.10.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване розпорядження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради Коломойця І.А. від 03.08.2020 №305-р(к) про звільнення позивачки з посади заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради є протиправним та підлягає до скасування, оскільки підставою для попередження позивачки про наступне вивільнення із займаної посади слугував ніби-то факт скороченням штату працівників (скорочено посаду заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради), однак відповідно до Положення про департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 27.01.2020 №2-5677, у штаті департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради залишилась посада заступника директора департаменту, що підтверджується п. 4.2 Положення про департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 27.01.2020 №2-5677. Крім того, запропоновані відповідачем вакантні посади Черкаської міської ради не відповідають професійним якостям, компетенції, стажу роботи, освіті позивачки.

Відповідач 1 позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що підставою для попередження позивачки про наступне вивільнення із займаної посади слугував факт скороченням штату працівників (скорочено посаду заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради), у зв`язку з чим їй було запропоновані всі вакантні посади Черкаської міської ради, які відповідали освітньому та кваліфікаційному рівню позивачки, однак у зв`язку із ненаданням згоди на своє переведення ОСОБА_1 було правомірно звільнено із посади заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. На підставі вищевикладених обставин відповідач 1 вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідач 2 у визначений судом строк відзиву на позов не надав, про причини його неподання суд не повідомив.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20.08.2013 була призначена на посаду директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради у порядку переведення з посади радника міського голови патронатної служби департаменту організаційного забезпечення.

Розпорядженням міського голови м. Черкаси від 21.12.2016 №622-ра ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

На підставі пунктів 5 і 6 частини 1 статті 26, пункту 6 частини 4 статті 42 та частини 4 статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись Цивільним кодексом України, пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, Черкаською міською радою прийнято рішення від 21.03.2019 №2-4173 «Про утворення деяких юридичних осіб Черкаської міської ради, затвердження їх структури та внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 № 3-1682».

У подальшому, на підставі пункту 5 частини 1 статті 26, пункту 6 частини 4 статті 42 та частини 4 статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Черкаською міською радою прийнято рішення від 27.01.2020 №2-5677 «Про внесення змін до рішень Черкаської міської ради від 23.05.2013 № 3-1682; від 21.03.2019 № 2-4173 (стосовно підпорядкування відділу промоції міста)», згідно положень якого, зокрема: пункт 5.8. викладено у такій редакції: «Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради чисельністю 36 штатних одиниць у складі: 5.8.1.Управління освіти у складі: а) відділ навчально-методичної роботи; б) сектор дошкільної освіти. 5.8.2. Управління культури. 5.8.3. Управління економічного розвитку, планування, звітності та обліку. 5.8.4. Управління гуманітарної політики у складі: а) відділ національно - патріотичного виховання; б) відділ фізичної культури та спорту; в) відділ промоції міста. 5.8.5. Сектор юридичної роботи. 5.8.6. Відділ організаційно - кадрової роботи.»

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади - заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської, у зв`язку із скороченням штату працівників та запропоновано вакантну посаду департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради - головного спеціаліста управління освіти департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

ОСОБА_1 тривалий час перебувала на лікарняному.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади Черкаської міської ради, однак у зв`язку із ненаданням нею згоди на своє переведення розпорядженням заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради Коломойця І.А. від 03.08.2020 №305-р(к) припинено службу в органах місцевого самоврядування та звільнено ОСОБА_1 з 03 серпня 2020 року з посади заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, серед іншого, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).

Частиною 4 цієї статті визначено, що в разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що можливість розірвання з працівником трудового договору з підстав, визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, обумовлена виключно настанням змін в організації виробництва і праці підприємства внаслідок, у тому числі, скорочення чисельності або штату його працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Із матеріалів справи судом встановлено, що підставою для попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення із займаної посади - заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, слугував ніби-то факт скорочення штату працівників (скорочено посаду заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради), оскільки штатним розписом на 01.03.2020 департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради не передбачено посади заступника директора департаменту.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до Положення про департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 27.01.2020 №2-5677, у штаті департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради залишилась посада заступника директора департаменту, що підтверджується п. 4.2 вищевказаного Положення: «Один із заступників директора департаменту виконує обов`язки директора департаменту під час його відсутності, відповідно до посадової інструкції, а інші - за розпорядженням міського голови. У випадку відсутності директора департаменту та його заступників, обов`язки останніх покладаються на керівника підрозділу департаменту за розпорядженням міського голови. Керівництво підрозділами у складі департаменту здійснюють заступники директора департаменту та керівники підрозділів департаменту.»

Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП є протиправним, оскільки не супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, оскільки у штаті департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради залишилась посада заступника директора департаменту, що підтверджується п.4.2 Положення про департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 27.01.2020 №2-5677.

За сталою практикою Європейського Суду, приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16 грудня 1992 року). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя» (див. п. 47 рішення Суду у справі «SidabrasandDћiautas проти Латвії» (справи № 55480/00 та № 59330/00, ECHR 2004) і п.п. 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28 травня 2009 року (справа 26713/05)). Крім того, зазначалося, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. п.п. 43-48 рішення Суду у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19 жовтня 2010 року (справа № 20999/04)).

Отже, виходячи з викладеного, наказ про звільнення позивача становить втручання держави у його приватне життя і оцінюється судом крізь призму дотримання нею наступних критеріїв: 1) чи здійснювалося таке втручання на підставі закону, тобто чи мало втручання правове підґрунтя у національному законодавстві; 2) чи мало втручання у здійснення права легітимну мету; 3) чи є таке втручання необхідним у демократичному суспільстві.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України» звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді, як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та має бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Отже, на підставі вищевикладених норм та досліджених і оцінених доказів, суд дійшов висновку поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради з 04 серпня 2020 року.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 14.01.2014 у справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (далі - Порядок №100).

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню належить сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Згідно інформації щодо нарахувань та виплат, здійснених у 2020 році ОСОБА_1 , наданої листом Черкаської міської ради від 20.08.2020 №8003-2, заробітна плата позивача у червні 2020 року становила 1128 грн. 66 коп. (кількість відпрацьованих днів складає 2 дні), у травні 2020 року становила 1188 грн. 08 коп.( кількість відпрацьованих днів складає 2 дні), отже розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає в сумі 579 грн. 18 коп. (2316 грн. 74 коп. поділити на 4 (фактично відпрацьовані робочі дні) = 579 грн. 18 коп.).

Судом встановлено, що кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивачки з 04 серпня 2020 року по 30 жовтня 2020 року становить 62 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , становить 35909 грн. 16 коп. (579 грн. 18 коп. (середньоденна заробітна плата) х 62 робочих дні вимушеного прогулу) = 35909 грн. 16 коп.).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці зазначив, що суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Згідно абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, у якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно підпункту б) пункту 4 Порядку №100 під час обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Отже суд дійшов висновку стягнути з департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 35909 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 16 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Черкаської міської ради Коломойця І.А. від 03.08.2020 №305-р(к).

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради з 04 серпня 2020 року.

Стягнути з департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 35909 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 16 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

/

Суддя В.А. Гайдаш