Справа № 540/943/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/943/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Калівошко В.В.,

за участю: представниць позивача - Ковальової Н.М., Бєлої Є.Ю.

представників відповідача - Козлова А.О., Торбіної Г.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.03.2020 р. № , та № ,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (далі - позивач, ТОВ "механічний завод", Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДПС), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.03.2020 № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів" на 113 665 241,25 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 90 932 193,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22 733 048,25 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.03.2020 № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на 35 490,24 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 28 392,19 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 098,05 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.03.2020 № форма "ПС", яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції (надх.коштів, контроль за справленням яких закріп.за ГУ ДФС-рай 21081103".

Ухвалою суду від 14.04.2020 року позовну заяву залишено без руху.

16.04.2020 року та 17.04.2020 року недоліки позову були усунуті позивачем, у зв`язку з чим ухвалою суду від 17.04.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 05.05.2020 року.

30.04.2020 року від ТОВ "Механічний завод" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину на всій території України.

04.05.2020 року відповідачем надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з недостатністю часу для підготовки відзиву на позов.

Ухвалою суду від 07.05.2020 року клопотання сторін про відкладення розгляду справи задоволено. Враховуючи обмежувальні заходи, введені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та відсутність конкретної дати їх завершення, підготовче засідання відкладено з зазначенням про те, що про дату, час та місце наступного сторін буде повідомлено окремо.

21.05.2020 року опубліковано Постанову Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20 травня 2020 р. № 392, якою, зокрема, продовжено дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до 22 червня 2020 року та, водночас, передбачена можливість послаблення протиепідемічних заходів на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією.

Послаблення, окрім іншого включило в себе можливість здійснювати регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні (з 22.05.2020 року), перевезення пасажирів метрополітенами (з 25.05.2020 року), перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння (з 01.06.2020 року).

Ухвалою суду від 12.06.2020 року призначено підготовче судове засідання на 26.06.2020 о 10:00 год.

26.06.2020 року сторони з`явились в підготовче судове засідання, протокольною ухвалою в підготовчому засіданні оголошено перерву, наступне підготовче засідання призначено на 09.07.2020 о 15:00 год.

09.07.2020 року сторони з`явились в підготовче судове засідання, протокольною ухвалою продовжено строк на проведення підготовчого судового засідання на 30 днів, в підготовчому засіданні оголошено перерву, наступне підготовче засідання призначено на 18.09.2020 о 10:00 год.

09.07.2020 року сторони з`явились в підготовче судове засідання, протокольною ухвалою в підготовче засідання закрито, розгляд справи по суті призначено на 01.10.2020 о 14:30 год.

01.10.2020 року сторони з`явились в судове засідання, протокольною ухвалою розгляд справи відкладено, наступне засідання призначено на 16.10.2020 о 13:30 год.

16.10.2020 року сторони з`явились в судове засідання.

Представниці позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що відповідачем проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Механічний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016р. по 30.09.2019р., за результатами якої складені спірні ППР. Позивач вважає їх незаконними, оскільки перевіркою не вірно надана оцінка обставинам господарської діяльності Товариства. Стверджує про реальність та дійсність господарських угод позивача з контрагентами-постачальниками ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск", оскільки товар (брухт алюмінію) за угодами поставлений вказаними контрагентами у повному обсязі, належним чином оприбуткований та оплачений і використаний у власній господарській діяльності позивача з метою отримання прибутку. Крім того, наголошуючи на принципі індивідуального характеру відповідальності, позивач стверджує, що у нього відсунутій обов`язок перевіряти контрагентів стосовно дотримання ними норм податкового законодавства. Вважає, що ППР, прийняті за результатами проведеної перевірки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначили, що викладені позивачем у позові доводи безпідставні та необґрунтовані. Відповідач зазначає, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом встановлені порушення позивачем податкового законодавства, про що зазначено в Акті перевірки від 30.01.2020 року. Зазначили, що господарські операції позивача з контрагентами були безтоварними, на що вказують дані ЄРПН. На підставі викладеного просять відмовити в задоволені позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механічний завод", , зареєстровано 10.01.2000 року № 7146 та розташоване за адресою: 73000, Херсонська область, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км. Товариство взято на облік в органах податкової служби 18.10.2000 за №2588, перебуває на обліку в ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі. Видами діяльності позивача є: виробництво алюмінію (24.42), електромонтажні роботи (43.21), монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування (43.22), виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (25.11), відновлення відсортованих відходів (38.32), підготовчі роботи на будівельному майданчику (43.12), виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування (28.22), вантажний автомобільний транспорт (49.41), будування суден і плавучих конструкцій (30.11), діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами (46.12), виробництво радіаторів і котлів центрального опалення (25.21), функціонування спортивних споруд (93.11), встановлення та монтаж машин і устаткування (33.20), інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у. (43.99).

З 09.12.2019 року по 23.01.2020 року ГУ ДПС на підставі наказу про проведення перевірки від 26.11.2019 року № 460 та направлень на проведення перевірки від 06.12.2019 року №№ 238, 239, 240, 241 та від 27.12.2019 року № 279, проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Механічний завод" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016р. по 30.09.2019р.

30.01.2020 року за результатами перевірки складено акт № 8/21-22-05-01/30667065 (далі Акт № 8), яким встановлені наступні порушення:

1) п.44.1, пп.44.2,пп. 44.3 ст. 44. пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПКУ, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, п.5, 7, 8, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 90932193 грн, у тому числі:

4 квартал 2016 рік на суму 7927146 грн,

1 квартал 2017 рік - 717 104 грн,

півріччя 2017 року - 24127372 грн,

3 квартали 2017 року - 37466320 грн,

2017 рік - 48791229 грн,

1 квартал 2018 року - 13714385 грн,

півріччя 2018 року - 31120303 грн,

3 квартали 2018 року - 34213818 грн,

2018 рік - 34213818 грн.;

2) пп.271.1.1 п. 271.1 ст. 271 та п. 284.1 ст. 284 ПКУ при нарахуванні земельного податку без дотримання умов рішень міських рад, в результаті чого занижено розмір земельного податку на загальну суму 103142,49 грн.;

3) пп.266.2.1, п. "є" 266.2.2 п. 266.2, пп.266.3.1, пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 розділу ХІІ ПКУ, результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 30 338,10 грн., в тому числі:

за 4 квартал 2016 року на суму 1 945,91 грн.,

за 2017 року на суму 9 037,60 грн.,

за 2018 року на суму 10 517,51 грн.,

за 9 місяців 2019 року на загальну суму 8 837,08 грн.;

4) пп."б" п.176.2 ст.176, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПКУ, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2015 № 4, у результаті чого:

- не відображено відомості про отримані доходи фізичною особою розрахунках за 4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1-4 квартали 2019 року,

- недостовірно відображено загальну суму нарахованого (перерахованого) військового збору у рядку "Військовий збір" Податкового розрахунку за 1 квартал 2019 року;

5) пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2, пп.164.2.11, пп."е" пп.164.2.17 п. 164.2 ст 164, пп."а" пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, пп.1.2, пп.1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПКУ, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, у сумі 15 949,57 грн., у тому числі по періодах:

за березень 2017 року в сумі 2107,32 грн.,

за червень 2017 року - 4525,33 грн,

за серпень 2017 року - 329,27 грн,

за березень 2018 року - 7,65 грн,

квітень 2018 року - 8 314,66 грн,

за липень 2018 року - 665,34 грн.;

6) пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2, пп.164.2.11, пп."е" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп."а" пп.170.9.1, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, пп.1.2, пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПКУ, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору при виплаті платникам податків доходів всього в сумі 1 157,78 грн., у тому числі по періодах:

за березень 2017 року в сумі - 144.00 грн,

за червень 2017 року - 377,11 грн,

за серпень 2017 року - 22,50 грн,

за березень 2018 року - 0,53 грн,

за квітень 2018 року - 568,17 грн,

за липень 2018 року - 45,47 грн.;

7) п.1 част.2 ст.6, п.1 част.1 ст.7, част.5 ст.8, ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого не нараховано єдиного внеску за червень 2017 року в сумі 5530,96 грн.

8) пп. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.4, 85.8 ст. 85 ПКУ - Товариством не надано копії документів на запит від 13.01.2020 ГУ ДПС.

На підставі висновків Акту №8 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення (ППР) від 27.03.2020 № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів" на 113 665 241,25 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 90 932 193,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22 733 048,25 грн; від 27.03.2020 № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на 35 490,24 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 28 392,19 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 098,05 грн; від 27.03.2020 № форма "ПС", яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції (надх.коштів, контроль за справленням яких закріп.за ГУ ДФС-рай 21081103".

Позивач вважає прийняті ППР такими, що суперечать вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив їх, звернувшись із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПКУ.

Згідно п. 44.2 ст. 44 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень ПКУ. Такі платники податку при застосуванні положень Податкового кодексу України, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 ПКУ, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 44.3 статті 44 ПКУ визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів, з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового Кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення пре незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до п. 192.1 ст.192 ПКУ якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Підпунктом 192.1.1 п. 192.1 статті 192 ПКУ визначено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

- постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

- отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

- постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

- отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до п.п. 198.1-198.3 та п. 198.6 ст.198 ПКУ до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПКУ, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 ПКУ, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного додаткового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому пункту 198.6 ст. 198 ПКУ документами, платник податку несе відповідальність відповідно до ПКУ.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Згідно п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Суд зауважує, що первинні документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

Позивачем в ході перевірки надано відповідачу всі первинні документи, якими підтверджується виконання господарських операцій по спірним угодам, зокрема, копії договорів, видаткових накладних, рахунків на оплату, банківських виписок, акти здачі-прийняття робіт, оформлених відповідно до законодавства про бухгалтерський облік та на підставі яких ТОВ "Механічний завод" було задокументовано придбання брухту алюмінію, сформовано показники бухгалтерського обліку по взаємовідносинам з ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск", які мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов`язковість яких встановлена ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.1995 року. Надання зазначених первинних документів в ході саме перевірки також підтверджується наданими в судовому засіданні свідченнями свідка ОСОБА_1 - головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі ті послуг, інших галузей економіки управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС, яка безпосередньо брала участь у перевірці.

Крім того, судом досліджені: договори поставок, видаткові накладні, акти приймання брухту та відходів кольорових металів, посвідчення про радіаційну і вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів, паспорти якості, товарно-транспортні накладні, податкові накладні.

Щодо безтоварності операцій суд зазначає, що згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов`язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг, вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

У той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Крім того, поняття правочину, що порушує публічний порядок, розкрито у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Пункт 18 даної Постанови передбачає перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або законне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину, всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлена судом.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано правової позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами в ході укладення та виконання спірних правочинів.

В акті перевірки №8/21-22-05-01/30667065 від 30 січня 2020 року відсутні посилання на прямі порушення законів, згідно яких можна встановити недійсність правочинів ТОВ "Механічний завод" з його контрагентами, а тому недійсність цих правочинів має бути визнана судом.

Також в акті перевірки відсутні посилання на судові рішення щодо встановлення недійсності правочинів підприємства з його контрагентами.

Враховуючи вищезазначене, а також наявність документальних підстав формування показників фінансової та податкової звітності ТОВ "Механічний завод" та відсутністю судових рішень щодо встановлення безтоварності операцій по взаємовідносинам з зазначеними в акті перевірки контрагентами, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не надано достатніх та належних доказів щодо заниження підприємством податку на прибуток на загальну суму 90 932 193 грн.

За результатом дослідження наявної первинної бухгалтерської документації, з урахуванням висновку експерта від 16.06.2020 року №5, суд дійшов наступних висновків.

За результатом дослідження наданих до суду бухгалтерських документів, детальний перелік яких наведений в Акті перевірки та в висновку експерта від 16.06.2020 року №5, тому суд вважає недоцільним перелічувати їх в тексті даного рішення, по взаємовідносинам ТОВ "Механічний завод" з ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" обсяги господарських операцій та проведення розрахунків є документально підтвердженими, на противагу висновків відповідача в Акті перевірки.

З урахуванням наведеного, а також відповідно до копій податкових декларацій з податку на прибуток підприємства, фінансових звітів ТОВ "Механічний завод" підприємством з 01.10.2016 по 30.09.2019 отримано за результатами реалізації виготовленої продукції (чушки алюмінієві) з придбаної у вищезазначених контрагентів сировини дохід, який до оподаткування становить значення в 34 568 514,38 грн (721 830 561,03 грн - 687 262 046,65 грн), що свідчить про наявність основного критерію для визнання господарської операції такою, що відбулася - економічної мети у вигляді отримання доходу від підприємницької діяльності.

Додатково наведені висновки підтверджуються Висновком експерта від 16.06.2020 року №5 (т.с. ХІУ) та поясненнями експертки, що проводила експертизу - ОСОБА_2 , наданими нею в судовому засіданні.

Так, згідно висновків експертизи:

1. За даними бухгалтерського обліку ТОВ "Механічний завод" у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 оприбуткування придбаної сировини (брухту кольорових металів) за контрагентами ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" документально підтверджується у загальній кількості 14063,431 т та суму 505178846,36 грн;

2. Даними бухгалтерського обліку ТОВ "Механічний завод" у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 підтверджується переробка сировини (брухту кольорових металів), придбаного у контрагентів ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" у загальній кількості 14063,431 т на суму 505178846,36 грн;

3. За даними бухгалтерського обліку ТОВ "Механічний завод" у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 придбана у контрагентів ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" сировина (брухт кольорових металів) використана у у госопдарській діяльності ТОВ "Механічний завод", зокрема, з придбаної сировини виготовлена готова продукція (чушки алюмінієві) у кількості 15958,777 т на суму 687262046,650 грн, яка реалізована покупцям у кількості 15672,80 т на суму 721830561,03 грн.

4. Включення підприємством ТОВ "Механічний завод" витрат на придбану у онтрагентів ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск" сировину (брухт кольрових металів) до собівартості реалізованих товарів, при визначенні фінансового результату до оподаткування у періоді з 01.10.2016 по 30.09.2018 в сумі 505178846,36 грн відповідає п. 134.1.1 ПКУ та відповідним положенням (стандартам) бухгалтерського обліку.

5. Заниження об`єкта оподаткування ТОВ "Механічний завод" за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 та донарахування до сплати податку на прибуток підприємства в сумі 90932193 грн. документально не підтверджується.

Отже, з названого висновку експерта убачається, що наявної первинної бухгалтерської документацією в повній мірі підтверджено господарські операції позивача, названі контролюючим органом безтоварними.

З урахуванням зазначеного та викладених вище аргументів, висновки контролюючого органу про заниження податку на прибуток на загальну суму 90 932 193,00 грн, які зроблені контролюючим органом в результаті визнання безтоварними господарські операції, що відбулись у перевіряємий період між позивачем та його контрагентами не знайшли свого підтверження.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

Також, суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів проведеної відповідачем перевірки зустрічні перевірки контрагентів позивача не проводились, усі викладені в акті доводи були сформовані за результатами аналізу електронних баз даних контролюючого органу.

Крім того суд зазначає, що відповідачем під час перевірки ТОВ "Механічний завод" по взаємовідносинам з кожним із контрагентів встановлено використання придбаної сировини (брухт кольорових металів) у господарській діяльності позивача (в подальшому реалізовано покупцям), що підтверджується Актом перевірки.

За статтею 1 та частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Ці документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій; вони фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Пунктом 2.4 Положення передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

У платника податків відсутній обов`язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України, зокрема, у справі № К/800/12536/15 та №К/800/39823/13.

Також, з метою встановлення за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допиту осіб, задіяних в такому процесі, як свідків, з метою з`ясування характеру та змісту здійснених операцій, суд зазначає наступне.

Так, допитані в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, що вони працюють на ТОВ "Механічний завод", є водіями, які безпосередньо здійснюють вантажні перевезення транспортом, який належить ТОВ "Механічний завод", в тому числі здійснювали такі перевезення у періоді, що перевірявся. Свідки підтвердили, що закупівля товару відбувалась у населених пунктах, зазначених в актах прийому-передачі товару, товарно-транспортних накладних тощо. Безпосередньо з постачальниками та особами, які здійснювали навантаження, не спілкувалися.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що займає посаду кладовщиці на ТОВ "Механічний завод". Вказала, що ТОВ "Механічний завод" є виробничим підприємством, що здійснює переробку металобрухту, виробництво та реалізацію готової продукції з нього. Отриманий від контрагентів товар бачила. Зазначає, що з металобрухту, що постачався контрагентами, підприємство виготовляло чушки алюмінієві.

Підсумовуючи інформацію, отриману за результатом допиту свідків, суд зазначає, що свідки фактично підтвердили взаємовідносини підприємства - позивача з ТОВ "Глефдейл", ТОВ "Софіт Люкс", ТОВ Люкс Лоєрс Копані", ТОВ "Бенгаус", ТОВ "Суперстроун", ТОВ "Інтітрейд", ТОВ "Райт олюшен", ТОВ "ЦТР Сервіс", ТОВ "Білай Груп", ТОВ "Сілквейд", ТОВ "Астан Лав", ТОВ "Агро-Рост-Компанія", ТОВ "Трейдвелс", ТОВ "Фаніан ЛТД", ТОВ "Карнас", ТОВ "Маорта Євротранс", ТОВ "Проффі Теск", проте при прийманні товару від зазначених контрагентів не звертали увагу на їх назву.

Оцінюючи отриману від свідків інформацію суд зазначає, що незважаючи на те, що ними не зазначені назви контрагентів, проте, чинними залишаються приписи ч.2 ст. 77 КАС України, за якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача та презумпція правомірності правочину (ч. 1 ст. 204 ЦК України), за якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним.

Наведене покладає обов`язок доказування правомірності прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень саме на суб`єкт владних повноважень.

Отже, брак певних відомостей, зокрема, з підстав того, що свідки (водії) не звертали уваги на назви підприємств-контрагентів ТОВ "Механічний завод", не може бути використаний як доказ правомірності рішень ГУ ДПС.

Також суд зазначає, що однією з основних підстав для висновків податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами є те, що вони є фігурантами у кримінальних справах.

З цього приводу суд звертає увагу на позицію Верховного суду, викладену в постановах від 27.02.2018р. у справі №813/1974/17, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 15.05.2018р. у справі №822/2348, від 29.03.2018р. у справі №826/3498/15, згідно з якою факт наявності вироку, ухваленого на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироку, який набрав законної сили (справа №826/3498/15).

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодного доказу про наявність вироку суду, що набрало законної сили відносно будь-якого з контрагентів позивача. Відповідачем в акті перевірки наведено лише перелік процесуальних рішень судів відносно контрагентів позивача, проте жодне з цих судових рішень не є вироком, тобто кінцеві рішення в кримінальних провадженнях відсутні.

Суд зазначає, що наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

В даному випадку посилання податкового органу на дані Єдиного реєстру судових рішень є безпідставними, оскільки, як на час здійснення спірних господарських операцій, проведення податкової перевірки, так і на час розгляду і вирішення даної справи, відсутній обвинувальний вирок, який би зафіксував вину посадових осіб позивача або його контрагентів у здійсненні фіктивного підприємництва.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено відповідальність в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Розглядаючи справу "Інтерсплав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань…". «…У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку…» (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто суди зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини" як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Приписами Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 визначено: акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Окремо суд зауважує, що відсутність будь-кого з контрагентів позивача за податковою адресою не може однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин, вищевказані юридичні особи не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Отже, оскільки на момент здійснення господарських операцій юридичні особи були зареєстровані у встановленому законом порядку, суд вказує на недоведеність висновків податкового органу в цій частині.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 14.11.2019р. по справі №802/654/16-а.

Отже, податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.03.2020 № форма "Р", яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів" на 113 665 241,25 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 90 932 193,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22 733 048,25 грн є необгрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 27.03.2020 № форма "Р", яким ТОВ "Механічний завод" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на 35490,24 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 28392,19 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7098,05 грн, суд зазначає наступне.

Так, перевіркою встановлено порушення пп. 266.2.1, п. "є" 266.2.2 п. 266.2, пп.266.3.1, пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 розділу ХІІ ПКУ, результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 30 338,10 грн., в тому числі:

за 4 квартал 2016 року на суму 1 945,91 грн.,

за 2017 року на суму 9 037,60 грн.,

за 2018 року на суму 10 517,51 грн.,

за 9 місяців 2019 року на загальну суму 8 837,08 грн.

Судом встановлено, що у власності ТОВ "Механічний завод" перебуває цілісний майновий комплекс, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0840 та має цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. В Акті перевірки зазначені складові частини об`єкта нерухомого майна, в тому числі: їдальня "Ж" - загальною площею 867,5 кв.м; адміністративна будівля "О" - 190,2 кв.м; адмінбудівля "1Е" - 72 кв.м.

Як зазначив відповідач в Акті перевірки, відповідно до пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Таким чином, ГУ ДПС зроблено висновок, що ТОВ "Механічний завод" не включено до розрахунку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період, що перевірявся, об`єкти нерухомого майно (адмінбудівлі, їдальня) загальною площею 1129,7 кв.м, які є об`єктом оподаткування, та не сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки зазначені об`єкти не підпадають під визначення будівель промисловості.

Вирішуючи спір з даного питання, суд виходив з наступного.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, яким внесено зміни до оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПКУ, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПКУ, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У той же час, п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп."є" п.п.266.2.2 ПКУ, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Виходячи зі змісту позову та Акту перевірки вбачається спір між позивачем та відповідачем щодо віднесення адмінбудівель та їдальні до будівель промисловості.

Підпункт 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ містить перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, юридична техніка даного підпункту по різному визначає такі об`єкти.

Зокрема, законодавець у певних випадах надає вказівку на тип нерухомості з додатковим урахуванням інших ознак (наприклад: "об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину" (пп."д"), "об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках" (пп."е"), "будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг" (пп."і").

У такому разі сама по собі кваліфікація нерухомості (наприклад, як будівлі дошкільного навчального закладу) є недостатньою умовою для виключення її з кола об`єктів оподаткування, оскільки це повинно обумовлюватися ще іншою спеціальною обставиною (у наведеному прикладі - використанням нерухомості для надання освітніх послуг).

Окрім того, у інших випадках законодавець надає конкретну вказівку на тип нерухомості (наприклад: "будівлі дитячих будинків сімейного типу" (пп."в"), "гуртожитки" (пп."г").

У такому разі сама по собі кваліфікація нерухомості (наприклад як гуртожитку) є достатньою умовою для виключення її з кола об`єктів оподаткування.

Щодо пп."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ, слід відмітити, що дана норма не містить формулювання, яке би давало можливість зробити однозначний висновок про те, що не є об`єктом оподаткування лише ті будівлі промисловості, які належать промисловим підприємствам.

Виходячи з граматичної конструкції цього підпункту, можна зробити висновок, що він виключає з об`єктів оподаткування множину об`єктів, які відносяться до будівель промисловості.

Окрім цього, даний підпункт містить приклади такого роду об`єктів, які наведені після слова "зокрема", при цьому, такий перелік не має значення вичерпності, а припускає можливість його продовження й розширення в рамках категорії будівель промисловості (а прислівник "зокрема" є тотожним "серед іншого", "наприклад"). Тобто, не відносяться до об`єктів оподаткування не лише "виробничі корпуси, цехи, складські приміщення", а й інші будівлі промисловості.

Таким чином, словосполучення з пп."є" п.п.266.2.2 ПКУ "промислових підприємств" відноситься лише до наведеного законодавцем невичерпного переліку прикладів будівель промисловості, який допускає його розширення в рамках категорії "будівель промисловості".

При цьому суд зазначає, що податкове законодавство України ґрунтується, в тому числі, на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 Податкового кодексу України). А згідно з пп.56.21 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для виключення певного об`єкта з кола об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нормами пп."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ достатнім є віднесення відповідного нерухомого майна до категорії будівель промисловості, позаяк, це в очевидний спосіб випливає з конструкції даної правової норми, підтверджується аналогічними положеннями Податкового кодексу України та відповідає юридичній техніці цього нормативного акта, а припущення щодо двоякого трактування цієї норми не може погіршувати становище платника податків у силу відповідного принципу.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відтак, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до групи 125 "Будівлі промислові та склади" (розділ 1 "Будівлі", підрозділ 12 "Будівлі нежитлові") належить клас 1251 "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу 1252 "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ТОВ "Механічний завод" належить на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу , серія та номер: б/н, виданий 09.03.2000, р/н об`єкта нерухомого майна: 01 - цілісний майновий комплекс, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, під виробничою базою, площею 6,5055 га, адреса: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5. До цілісного майнового комплексу входять, в тому числі, й адміністративні будівлі та їдальня, про що зазначено в Акті перевірки.

Відтак, спірні об`єкти складають комплекс промислового призначення, придатний для промислового виробництва, та за своїми ознаками дані об`єкти відповідають класу будівель промисловості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що належні позивачеві об`єкти нерухомості, а саме, адмінбудівлі та їдальня входять до цілісного майнового комплексу з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, то вони не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу припису пп. "є" п.п.266.2.2 Податкового кодексу України, а тому, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 27.03.2020 року № підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.03.2020 № форма "ПС", яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції (надх.коштів, контроль за справлянням яких закріп.за ГУ ДФС-рай 21081103", суд зазначає наступне.

Так, перевіркою встановлено порушення пп.20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.4, 85.5 ст. 85 ПКУ, а саме, ТОВ "Механічний завод" не надано копії документів на запит ГУ ДПС від 13.01.2020 року.

Судом встановлено, що Головним державним ревізором-інспектором Вороновою Л.О. 13.01.2020 на адресу ТОВ "Механічний завод" направлено запит про надання копій документів (т. І а.с. 236), згідно якого відповідач просив надати до 17.01.2020:

- пояснення та копії документів (бухгалтерські документи, засвідчені підписом посадової особи та скріплені печаткою) щодо документального підтвердження постачання алюмінію (брухту), а саме: видаткові накладні, акти приймання брухту та відходів кольорових металів, посвідчення про радіаційну та вибухову безпеку брухту і відходів кольорових металів і сплавів, паспорти, товарно-транспортні накладні, картки рахунків за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 по контрагентам Товариства;

- інформацію щодо пошуку вищевказаних постачальників брухту кольорових металів, а саме: з яких інформаційних ресурсів (офіційні сайти, об`яви в пресі, рекламні оголошення тощо) Товариству стало відомо про здійснення контрагентами діяльності з заготівлі металобрухту, а також інформації щодо посадових осіб контрагентів та пунктів навантаження відповідно до наданих до перевірки товарно-транспортних накладних.

20 січня 2020 року ТОВ "Механічний завод" надіслало Головному державному ревізору-інспектору Вороновій Л.О. відповідь на запит від 13.01.2020, в якій зазначено, що позивачу з зазначеного запиту не зрозуміло, які виявлено порушення вимог податкового законодавства, а тому невідомо, з яких саме питань необхідно надати пояснення та які саме документи потрібно надати до пояснень. Також, позивач зауважив, що на виконання вимог п. 85.2 ст. 85 ПКУ надав у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом документальної перевірки.

При цьому, суд зазначає, що факт надання всіх необхідних документів не заперечувався, допитаної в якості свідка ОСОБА_1 .

Незважаючи на надання відповіді на запит від 13.01.2020, посадовими особами ГУ ДПС, які брали участь у перевірці, 20.01.2020 складено Акт про ненадання під час проведення документальної планової виїзної перевірки копій документів та пояснень №8/221-2205-01/30667065.

На зазначений Акт позивач надіслав Зауваження від 21.01.2020 №9/35 та знову вказав на те, що станом на 20.01.2020 не аргументовано, з яких саме питань необхідно надати пояснення та відповідно, які саме потрібно надати документи до цих пояснень.

Визначаючись щодо цієї позовної вимоги, суд виходив з наступного.

Статтею 83 ПКУ визначено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Згідно з п.п. 85.2, 85.4 та 85.8 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У пункті 85.6 ст. 85 ПК України зазначено про те, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Підпунктом 121.1 статті 121 ПК України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Диспозиція даної статті передбачає відповідальність саме за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

При цьому слід зазначити, що в Акті №8 (по тексту) не зазначено, що ТОВ "Механічний завод" не надано копії документів та пояснення на запит від 13.01.2020, зі змісту Акта слідує, що в ході проведення перевірки директору ТОВ "Механічний завод" Путілову С.І. вручено запит від 20.01.2020 про надання копій документів, однак копії документів та пояснення не надано. Однак, штрафні санкції за порушення вимог пп.20.1.14 п. 20.1 ст. 20, п. 85.4, 85.5 ст. 85 ПКУ застосовано за ненадання копій документів на запит від 13.01.2020 року.

Крім того, суд ще раз наголошує на тому, що допитана у якості свідка посадова особа ГУ ДПС, яка безпосередньо проводила перевірку та складала запит від 13.01.2020, підтвердила, що під час перевірки їй були надані всі документи, які вона запитувала.

За вказаних обставин, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 № форми "ПС", яким застосовано штраф у розмірі 510,00 грн., є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Надані сторонами документи на правильність висновків суду не впливають.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, пр-т. Ушакова, 75, ) від 27.03.2020 № форма "Р", яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (73034, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів" на 113665241,25 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 90932193,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22733 048,25 грн;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, пр-т. Ушакова, 75, ) від 27.03.2020 № форма "Р", яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (73034, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" на 35490,24 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 28392,19 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7098,05 грн;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, пр-т. Ушакова, 75, ) від 27.03.2020 № форма "ПС", яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (73034, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції (надх.коштів, контроль за справленням яких закріп.за ГУ ДФС-рай 21081103".

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, пр-т. Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" (73034, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) судовий збір в розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 жовтня 2020 р.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 111030100