Справа № 640/7442/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2020 року №640/7442/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в м. Києві,

Дисциплінарної комісії Управління поліції охорони в м. Києві

третя особа Національна поліція України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління поліції охорони в м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), Дисциплінарної поліції охорони в м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), третя особа - Національна поліція України (далі по тексту - третя особа), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №130 від 26 березня 2019 року Управління поліції охорони в м. Києві про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ №53 о/с від 26 березня 2019 року Управління поліції охорони в м. Києві в частині звільнення зі служби старшого сержанта поліції ОСОБА_1 згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення;

- поновити старшого сержанта ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора (ККП - 5162) взводу №2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він проходив службу в Управлінні поліції охорони в м. Києві.

Наказом Управління поліції охорони в м. Києві №84 від 06 березня 2019 року створено дисциплінарну комісію Управління поліції охорони в м. Києві, за результатами роботи якої, як вказує позивач, складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Наказом начальника Управління поліції охорони в м. Києві від 26 березня 2019 року №130 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а наказом №53о/с звільнено зі служби в органах поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач з вказаними наказами не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що, як вказує позивач, підставою для початку службового розслідування стали листи №01-2406 від 06 березня 2019 року ДБР про здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000266 щодо вчинення працівниками Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві ОСОБА_1 та ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України.

За доводами позивача, службове розслідування було проведено поверхово, явно упереджено, однобічно та, як наслідок, як вважає позивач, останнього незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з займаної посади.

Крім того, позивач наголошує на тому, що висновком вказаного службового розслідування його фактично визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення без наявності відповідного судового рішення, що, в свою чергу, за твердженнями позивача, суперечить нормам чинного законодавства.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що службовим розслідуванням, призначеним наказом від 06 березня 2019 року №84, встановлено порушення позивачем вимог пунктів 1,2 частини 18 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, що призвело до невиконання вимог підпункту 5 пункту 8 розділу ІІ Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 липня 2017 року №577, підпункту 3 пункту 2 та підпункту 11 пункту 7 розділу Х Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони, затвердженої наказом Департаменту поліції охорони від 22 грудня 2016 року №199 в частині невиконання службових завдань щодо охорони місця події, збереження слідів правопорушення для проведення слідчих дій СОГ до її прибуття.

Вказані порушення, як вказує представник відповідача, призвели до оголошення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, що, за доводами представника відповідача, є резонансною подією.

При цьому, у відзиві на позовну заяву також зазначено, що керівництво Управління характеризує позивача з позитивної сторони та визнає його таким, що знає нормативну базу, яка регламентує діяльність Національної поліції.

Як зазначає представник відповідача, оскільки за результатами психологічного супроводження службової діяльності позивача будь-яких відхилень психоемоційної та поведінкової сфери не виявлено, відповідно, є всі підстави вважати, що дії на момент викрадення ОСОБА_1 предмета, схожого на зброю (пістолет), з місця скоєння злочину, було повністю усвідомленим.

Більш того, представник відповідача послався й на те, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку стало можливим внаслідок відвертого ігнорування та недотримання ним вимог Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», наказів МВС та ДПО, а подальше проходження служби в органах поліції підриватиме довіру та авторитет органів поліції та їх працівників в очах громадськості.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У письмових поясненнях на позовну заяву представник третьої особи послався на те, що дисциплінарна комісія не є окремою самостійною юридичною особою, тобто, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не може відповідати за цим позовом.

Також, представник третьої особи зазначив й про те, що встановлені в ході дисциплінарного провадження факти та з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в Управлінні поліції охорони в м. Києві.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування №0000266 від 05 березня 2019 року щодо вчинення працівниками Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві таємного викрадення чужого майна за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу Управління поліції охорони в м. Києві від 06 березня 2019 року №84 «Про призначення службового розслідування» до управління поліції охорони в м. Києві 05 березня 2019 року з Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві надійшла інформація про те, що в службовому автомобілі марки «Пежо 301» державний номерний знак № НОМЕР_1 Дніпровського районного відділу Управління, працівниками ДБР було вилучено предмет схожий на зброю (пістолет), який не належав ні одному із членів наряду та не був табельною вогнепальною зброєю, у зв`язку з чим дисциплінарній комісії було доручено провести службове розслідування.

Наказом Управління поліції охорони в м. Києві від 06 березня 2019 року №39 о/с позивач з 06 березня 2019 року відсторонено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування.

В рамках службового розслідування позивачем було надано дисциплінарній комісії письмові пояснення від 13 березня 2019 року, відповідно до яких, останній у тому числі пояснив, що 05 березня 2019 року він разом зі старшим сержантом поліції Маляром О.С. на службовому автомобілі «Пежо» державний номерний знак НОМЕР_2 на маршруті 570 по охороні публічної безпеки громадян та охороні об`єктів різних форм власності і квартир громадян, повертаючись з «тривоги» по радіостанції почули, що по вулиці Флоренції, 9 стрільба. В подальшому позивач підтвердив ці факти та з особистого телефону викликав карету швидкої медичної допомоги.

Також, позивач пояснив, що за вказаною вище адресою біля під`їзду №2 на тротуарі стояв автомобіль марки «Мерседес» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , в якому була відкрита передня водійська дверка. Коли потерпілого витягли на землю, на ньому та в салоні автомобіля були сліди бурого кольору схожі на кров.

Також, у своїх письмових поясненнях позивач вказав, що він разом з працівниками карети медичної допомоги надавав першу медичну допомогу потерпілому та в цей час взяв предмет схожий на пістолет з автомобіля «Мерседес» і поклав його на килимок у службовому автомобілі зі сторони пасажира. ОСОБА_2 в цей час з патрульними поліцейськими огороджували стрічкою місце пригоди, тому він вказаний предмет не бачив.

Крім того, позивач у письмових поясненнях також зазначав, що в подальшому він та ОСОБА_2 разом з оперативними співробітниками карного розшуку Дніпровського відділу Управління поліції попрямували до управління, під час слідування, позивач повідомив співробітника карного розшуку, що в них в автомобілі знаходиться предмет схожий на пістолет з місця пригоди, який вони хотіли перевірити по базі «Армор», але в службовому планшеті був обмежений доступ до інтернету та не було можливості перевірити та в електронному вигляді подати рапорт по даній події. Співробітник карного розшуку по телефону доповів керівництву про даний предмет, після чого до Дніпровського управління поліції прибули співробітники ДБР, керівництво відділу та Управління поліції охорони та в присутності понятих слідчим ДБР вказаний предмет вилучений з салону автомобіля «Пежо».

Також, у письмових поясненнях позивач зазначив, що він обізнаний з діями поліцейського на місці скоєння злочину, але пояснити свої дії, зокрема, взяття до рук предмета схожого на зброю з салону автомобіля потерпілого та переміщення цього предмета до салону службового автомобіля позивач не може, оскільки на той час не усвідомлював своїх дій.

На момент надання письмових пояснень, як він самостійно зазначає, він повністю розуміє та дає оцінку своїм діям відносно того, що він взяв предмет схожий на зброю з місця скоєння злочину. Також, позивач вказав, що визнає свої безграмотні дії на місці скоєння злочину в частині коли взяв предмет, перемістив його та не повідомив про це СОГ.

Допитаний 05 березня 2019 року ОСОБА_2 у тому числі пояснив, що на місці події, в той час, коли лікар оглядав померлого потерпілого, він побачив, як ОСОБА_1 присів поряд з задніми правими дверима автомобіля «Мерседес» та потім сховав до внутрішньої кишені своєї куртки предмет схожий на пістолет, який знаходився в кишені переднього пасажирського сидіння. На вказаний факт ОСОБА_2 ніяк не відреагував, у ОСОБА_4 нічого не питав, попередити крадіжку пістолету з місця пригоди ОСОБА_1 не міг. В подальшому, як вказано в письмових поясненнях ОСОБА_2 , ОСОБА_4 попросив відімкнути службове авто, як вважає ОСОБА_2 для того, щоб сховати там пістолет, на що він погодився.

Після приїзду на місце події СОГ та інших працівників поліції для проведення слідчих дій, як вказав ОСОБА_2 , його та ОСОБА_1 було опитано та запрошено до Дніпровського районного відділу для огляду службового автомобіля. До управління поліції з ними їхав оперативний працівник Дніпровського Управління поліції і під час розмови, як зазначив ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повідомив йому, що викрав з автомобілю «Мерседес», де знаходився труп, пістолет, схожий на «Форт-12».

При цьому, у письмових поясненнях ОСОБА_2 від 13 березня 2019 року, останній пояснив, що при ньому ОСОБА_1 не оглядав особу, що знаходилась в автомобілі «Мерседес», при візуальному огляді цього автомобіля ОСОБА_2 не бачив предмета схожого на зброю (пістолет), а ОСОБА_1 не говорив йому, що брав предмет схожий на пістолет.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Дніпровського РВ УПО в м. Києві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який затверджено начальником управління поліції охорони в м. Києві 25 березня 2019 року (далі по тексту - висновок).

У вказаному висновку викладені пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також зазначено, що працівниками ДБР, які прибули до Дніпровського районного відділу, було вилучено предмет схожий на зброю зі службового автомобіля «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_4 та опитано у тому числі ОСОБА_1 .

Більш того, у висновку зазначено, що протиріччя в поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , (зокрема, щодо того, що ОСОБА_2 вказав, що він не бачив які дії здійснював ОСОБА_1 на місці події, а після прибуття СОГ та інших працівників поліції знаходився в службовому автомобілі, ніяких предметів схожих на зброю не бачив, а ОСОБА_1 зазначив, що предмет схожий на зброю (пістолет) поклав на автомобільний килимок зі сторони пасажира службового автомобіля), вказують на нещирість останніх у наданні пояснень по події, намагання уникнути дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 за приховування факту викрадення предмета схожого на зброю з місця скоєння злочину та не вжиття заходів останнім щодо припинення неправомірних дій ОСОБА_1 .

Також, у висновку зазначено, що пояснення ОСОБА_1 про намір здійснити перевірку предмета схожого на зброю по системі «Армор» викликає сумнів в частині того, що ОСОБА_1 на службовому логістичному пристрої має доступ R2, який не дозволяє здійснити таку перевірку, про що відомо працівникам поліції охорони, яким наданий такий доступ.

У висновку також зазначено, що 19 березня 2019 року в рамках кримінального провадження №0000266 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, слідчим ДБР ОСОБА_1 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України.

У зв`язку чим, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 грубо порушено підпункти 1,2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до невиконання підпункту 5 пункту 8 розділу ІІ Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 липня 2017 року №577; підпункту 3 пункту 2 та підпункту 11 пункту 7 розділу Х інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони, затвердженої наказом Департаменту поліції охорони від 22 грудня 2016 року №199 в частині невиконання службових завдань щодо охорони місця події, збереження слідів правопорушення для проведення слідчих дій СОГ до її прибуття.

У висновку також вказано, що дані порушення призвели до оголошення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 , що являється резонансною подією.

При цьому, дисциплінарною комісією також досліджено характеристики позивача.

На підставі встановлених комісією обставин, дисциплінарна комісія, як вказано у висновку, вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Управління поліції охорони в м. Києві «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Дніпровського районного відділу» від 26 березня 2019 року №130 за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1,2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 5 пункту 8 розділу ІІ Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 липня 2017 року №577; підпункту 3 пункту 2 та підпункту 11 пункту 7 розділу Х інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони, затвердженої наказом Департаменту поліції охорони від 22 грудня 2016 року №199 до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (пункт 1 резолютивної частини наказу).

Як вбачається з наданою суду копії витягу з наказу Управління поліції охорони в м. Києві (по особовому складу) від 26 березня 2019 року №53 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 молодшого інспектора взводу №2 роти реагування Дніпровського районного відділу з 27 березня 2019 року згідно пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з наказами Управління поліції охорони в м. Києві №130 від 26 березня 2019 року та №53о/с від 13 лютого 2019 року, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі по тексту - Закон України від 02.07.2015 №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з положеннями статті 19 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року №2337 - VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі - Дисциплінарний статут).

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (частина 1 статті 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 1 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина 2 статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно пункту 6 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських може застосовуватися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади.

Відповідно до частини 2 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Згідно з частиною 3 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина 10 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі по тексту - Порядок №893).

У відповідності до абзацу 1 пункту 1 розділу ІІ Порядку №893 підставами для призначення службового розслідування є внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

Розділом IV Порядку №893 визначені повноваження уповноваженого керівника та осіб, які беруть участь у проведенні службового розслідування, зокрема, у пунктах 2, 3, 5 цього розділу зазначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має інші права, визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У відповідності до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно пунктів 1,2 розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення (пункт 4 розділу VI Порядку №893).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що начальником Управління поліції охорони видано наказ про проведення службового розслідування №84 від 06 березня 2019 року, яким призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію, якою, в свою чергу, проведено таке розслідування, відібрано письмові пояснення у тому числі від позивача та складено відповідний висновок за результатами проведеного службового розслідування.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що під час проведення службового розслідування комісією було дотримано вимоги законодавства щодо процедури його проведення.

По суті вчинення позивачем дисциплінарного проступку та притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, суд виходить з наступного.

Судом зазначалось, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1,2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 5 пункту 8 розділу ІІ Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 липня 2017 року №577; підпункту 3 пункту 2 та підпункту 11 пункту 7 розділу Х Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони, затвердженої наказом Департаменту поліції охорони від 22 грудня 2016 року №199.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У частині 3 статті 1 Дисциплінарного статуту зазначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

У відповідності до підпункту 5 пункту 8 Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 липня 2017 року №577 під час несення служби персонал поліції охорони зобов`язаний:

- у разі отримання інформації під час несення служби про вчинене правопорушення або таке, що готується, чи інші події:

- негайно прибувати до місця та встановлювати обставини події, з`ясовувати відомості про заявника, підозрюваних і потерпілих осіб, та іншу інформацію, що має значення для розкриття злочину;

- за отриманими прикметами вживати заходів щодо затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, про зміну оперативної обстановки на місці події негайно доповідати відповідальному або черговому УПО (ПП УПО, за відсутності - (Г)ПЦС), оперативному черговому ГУНП (ВП або СРПП ВП ГУНП) для надання допомоги та направлення на місце події СОГ;

- до прибуття СОГ забезпечувати охорону місця події, недоторканість обстановки, збереження слідів та речових доказів;

- інформувати рапортом безпосереднього керівника.

Підпунктом 3 пункту 2 та підпунктом 11 пункту 7 розділу Х Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони, затвердженої наказом Департаменту поліції охорони від 22 грудня 2016 року №199, визначені службові завдання поліцейського, зокрема, щодо охорони місця події, збереження слідів правопорушення для проведення слідчих дій СОГ до її прибуття.

Так, матеріалами справи підтверджується та не спростовано позивачем, що останній під час несення служби 05 березня 2019 року, будучи обізнаний щодо своїх службових обов`язків та завдань, зокрема, щодо забезпечення охорони місця події, недоторканості обстановки, збереження слідів та речових доказів до прибуття СОГ, на місці події по вулиці Флоренція, біля будинку 9 у місті Києві, при виявленні автомобіля марки «Мерседес», в салоні якого перебувало тіло потерпілого, до приїзду СОГ без наявності на то повноважень, порушив вимогу щодо недоторканості обстановки, збереження слідів та речових доказів шляхом переміщення предмета схожого на зброю (пістолет) з автомобіля потерпілого до службового автомобіля марки «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_2 , про що не проінформував рапортом свого безпосереднього керівника.

Суд зазначає, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Як встановлено судом та вбачається зі змісту висновку вказаний висновок містить встановлені причини та умови вчинення дисциплінарного проступку, що призвели, в свою чергу, до внесення до Єдиного реєстру кримінальних розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками частини 1 статті 185 Кримінального кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що оскільки позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, під час розгляду справи даної адміністративної справи кваліфікації підлягає саме поведінка позивача на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку.

Так, вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Як вже неодноразово зазначалось судом, у висновку службового розслідування, проведеного відносно позивача, серед іншого зазначено, що останній порушив вимогу щодо недоторканості обстановки, збереження слідів та речових доказів шляхом переміщення предмета схожого на зброю (пістолет) з автомобіля «Мерседес» до службового автомобіля марки «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто, скоїв вчинок, яким принизив високе звання поліцейського, який присягнув на вірність Українському народові.

Більш того, частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, у мережі інтернет оприлюднена інформація щодо подій 05 березня 2019 року на вулиці Флоренція, будинок 9 (https://narodna-pravda.ua/ru/2019/03/05/smertelnaya-strelba-v-kyeve-v-polytsyy-ozvuchyly-glavnuyu-versyyu/), зокрема, зазначено, що скоєно вбивство чоловіка та порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (умисне вбивство), така кваліфікація кримінального правопорушення згідно статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що, в свою чергу, свідчить й про те, що позивачем не вжито заходів щодо збереження місця вбивства, збереження слідів та речових доказів.

На переконання суду, описана вище поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів.

З урахуванням вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, а також зважаючи на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що висновком службового розслідування фактично визнано винним позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, як стверджує позивач, суд дійшов висновку про підтвердження обставин недодержання позивачем вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1,2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 5 пункту 8 розділу ІІ Інструкції про організацію службової діяльності органів поліції охорони під час виконання заходів з фізичної охорони об`єктів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 липня 2017 року №577; підпункту 3 пункту 2 та підпункту 11 пункту 7 розділу Х Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони, затвердженої наказом Департаменту поліції охорони від 22 грудня 2016 року №199 в частині неухильного дотримання нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Суд зауважує, що відповідачем також було враховано під час проведення службового розслідування попередню поведінку позивача, рівень кваліфікації, наявність обтяжуючих або пом`якшуючих обставин, а тому суд вважає, що відповідачем належним чином обґрунтувано свій висновок про правомірність застосування до позивача заходу дисциплінарного стягнення - звільнення з посади. Стягнення було накладене з урахуванням тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, та ставлення позивача до виконання службових обов`язків.

За цих обставин і такого правового регулювання суд дійшов висновку про правомірність винесення оскаржуваних наказів.

Зважаючи на встановлення правомірності оскаржуваних наказів та відсутності правових підстав для їх скасування, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог й в частині поновлення позивача на посаді.

Стосовно зазначення позивачем у якості відповідача Дисциплінарної комісії Управління поліції охорони в м. Києві, суд зазначає, що комісія не є самостійною юридичною особою публічного права.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності у особи, яка звернулась з позовом, відповідного права, свободи або інтересу, встановити факт їх порушення рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, винести рішення про відновлення порушеного права (свободи або інтересу).

Враховуючи правовий статус Дисциплінарної комісії Управління поліції охорони в м. Києві, зокрема, те, що остання не є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача у публічно-правових відносинах з боку комісії.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Управління поліції охорони в м. Києві (04050, місто Київ, вулиця Студентська, будинок 9, ), Дисциплінарної комісії Управління поліції охорони в м. Києві (04050, місто Київ, вулиця Студентська, будинок 9, код ЄДРПОУ відсутній), третя особа - Національна поліція України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко