Справа № 400/1347/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2020 р. Справа № 400/1347/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3
про:визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача (військової частини НОМЕР_1 ) протиправною, щодо нарахування та виплати позивачу (громадянину ОСОБА_1 ) грошової допомоги при звільненні з військової служби не в повному обсязі, а саме: без врахування додаткової грошової винагороди 60% та без індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь позивача (громадянина ОСОБА_1 ) різницю грошової допомоги при звільненні з військової служби, яка утворилась через неврахування додаткової грошової винагороди 60% та неврахування індексації грошового забезпечення у розмірі 66816,49 грн. (шістдесят шість тисяч вісімсот шістнадцять гривень сорок дев`ять копійок). Внести відповідні зміни у наказ Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 16.08.2017 року № 166 один примірник якого надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 );

- зобов`язати відповідача (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь позивача (громадянина ОСОБА_1 ) індексацію невиплаченої позивачу частини грошової допомоги при звільненні починаючи з 2017 року до часу набрання чинності рішення за даною справою включно у розмірі 20044,95 грн. (двадцять тисяч сорок чотири гривні дев`яносто п`ять копійок).

Ухвалою від 30.03.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при розрахунку допомоги при звільненні з військової служби відповідач взяв його грошове забезпечення без врахування додаткової грошової винагороди у розмірі 60% та індексації грошового забезпечення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, не входить до структури та складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер, оскільки виплачується тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у Постанові № 889, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив, що вона суперечить порядку проведення виплат, встановлених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки індексація проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об`єкти виплат, що підлягають індексації. Також зазначені виплати повинні носити, зокрема, постійний характер, а не разовий.

У відповіді на відзив позивач свої вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач проходив військову службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03.08.2017 року № 528 позивача було звільнено з військової служби у запас за п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 16.08.2017 року № 166 позивача з 16.08.2017 року виключено зі списків Військово-Морських Сил Збройних Сил України та знято з усіх видів забезпечення.

При звільненні з військової служби позивачу було нараховано та виплачено грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно часу вислуги за 23 календарні роки. Але, при цьому, для розрахунку грошової допомоги при звільненні командування Військової частини НОМЕР_1 застосовано грошове забезпечення без врахування додаткової грошової винагороди 60% та індексації грошового забезпечення.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон України № 2011), до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 ч. 4 ст. 9 Закону України № 2011 встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за № 889 (чинної до 01.03.2018 року, далі Постанова № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби).

В даному випадку, суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 року у вищезазначеній справі Велика палата дійшла наступних висновків:

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону України № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови № 889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, така винагорода не може вважатися одноразовою.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

За такого, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності врахування при нарахуванні розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 %, передбаченої Постановою № 889.

Крім того, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ст. 1, 2, 4, 5, 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Таким чином, додаткова грошова винагороди у розмірі 60% повинна виплачуватись з індексацією.

Суд також зазначає, що підставою для виплати грошової компенсації у спірних правовідносинах є або наказ відповідача, або рішення суду. Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни та доповнення наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил У країни (по стройовій частині) від 16.08.2017 року № 166 не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки суд приймає рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача різницю грошової допомоги при звільненні.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію невиплаченої позивачу частини грошової допомоги при звільненні починаючи з 2017 року до часу набрання чинності рішення за даною справою включно у розмірі 20044,95 грн. та індексації у розмірі 66816,49 грн., суд зазначає, що вважає вимоги в даній частині передчасними, оскільки відповідачем нарахування та виплата індексації невиплаченої частини грошової допомоги при звільненні здійснено не було, та конкретні грошові зобов`язання ще не виникли.

Отже, в задоволенні даної частині вимог суд відмовляє.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби не в повному обсязі, а саме: без врахування додаткової грошової винагороди 60% та без індексації грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) різницю грошової допомоги при звільненні з військової служби, яка утворилась через неврахування додаткової грошової винагороди 60% та неврахування індексації грошового забезпечення.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя О.В. Малих