Справа № 640/25514/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 640/25514/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі також - відповідач), в якому просить зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів пенсійної заборгованості за постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року в адміністративній справі №10/247 за період з дати отримання доручення на виплату позивачу основної пенсійної заборгованості по дату перерахування (виплати) позивачу означених коштів, тобто, з 06.01.2016 року по 24.09.2018 року, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VІ та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що лише 24.09.2018 року на виконання виконавчого листа №10/247, виданого 29.08.2012 року Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача коштів пенсійної заборгованості у сумі 332016, 63 грн. Вказує, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в нарахуванні та виплаті компенсації за порушення термінів виконання судових рішень, чим порушено права позивача. Звертає увагу, що з даною позовною заявою в якості одного із додатків до неї надана до суду копія заяви позивача до відповідача, а саме, до Державної казначейської служби України від 04.11.2019 року, яка є беззаперечним доказом звернення позивача до відповідача про нарахування та виплату означеної компенсації.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

29.01.2020 року представником Державної казначейської служби України через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що казначейством відповідно до платіжного доручення від 20.09.2018 року №29854 здійснено перерахування коштів позивачу за судовим рішенням по справі №10/247 в повному обсязі. Таким чином, вважає, що свої зобов`язання перед позивачем Казначейство виконало в повному обсязі. Звертає увагу, що державний виконавець із заявою про заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення коштів до суду не звертався, тобто, на думку відповідача, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року по справі №10/247 залишилась зобов`язального характеру. Наполягає, що компенсація у зазначених категоріях справ не може бути нарахована відповідно до Закону про гарантії.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року в адміністративній справі №10/247, яка набрала законної сили з 23.08.2012 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві провести, починаючи з 01.11.2006 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ з урахуванням розміру грошового забезпечення, враховуючи оклад за посадою, в тому числі отримуваних ним щомісячних надбавок (доплат), встановлених особам, які мали право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і були залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумами пенсії за період з 01.11.2006 року до дати здійснення перерахунку.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.01.2016 року №229/12/В-316/12 загальна сума нарахованої, але не виплаченої позивачу суми пенсійної заборгованості за період з 01.11.2006 року по 31.12.2015 року склала 332 016, 63 грн.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27.01.2016 року В-345, 10.12.2015 року, згідно даних Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, означеним органом виконавчої служби був прийнятий до обліку виконавчий лист №10/247, виданий 29.08.2012 року Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві коштів пенсійної заборгованості, нарахованої в сумі 332 016,63 грн. 06.01.2016 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві, згідно акту №12 приймання-передавання за 4 квартал 2015 року (перша черга) прийнятий на облік для виконання виконавчий лист №10/247, виданий 29.08.2012 року Окружним адміністративним судом м. Києва про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача коштів пенсійної заборгованості в сумі 332 016,63 грн.

В подальшому, відповідно до платіжного доручення від 20.09.2018 року №298454, Головним управлінням Державної казначейської служби України виплачена заборгованість по недоплаті пенсії за період з 01.11.2006 року по 31.12.2015 року в розмірі 332 016, 63 грн. ОСОБА_1 .

У вересні 2018 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо здійснення нарахування та виплати компенсації у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за рішення суду про стягнення коштів з державного органу.

Листом Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 16.10.2018 року №14-08.10/2109-10348 позивачу повідомлено, що згідно з Порядком №845 Головне управління Казначейства не наділено повноваженнями щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, виплата компенсації здійснюється за рахунок передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно листа Державної казначейської служби України від 06.12.2019 року №5-11-11/21576, відповідач відмовив позивачеві провести нарахування та виплату компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми, оскільки постанова суду по справі №10/247 має зобов`язальний характер, компенсація у зазначеній категорії справ не нараховується.

Незгода позивача з діями відповідача щодо несвоєчасності перерахування грошових коштів та необхідність зобов`язати відповідача вчинити певні дії, обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, пояснення на адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05.06.2012 р. (далі також - Закон №4901-VI).

Відповідно до частини статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі також - юридична особа).

Як висновується з виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.08.2012 року №10/247 боржником визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що є державним органом.

01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», далі за текстом також Закон №4901-VI.

Пунктом 3 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4901-VI виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, далі за текстом також Порядок № 440, цей порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4901-VI, інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Пунктами 13-15 Порядку № 440 передбачено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Пунктом 20 Порядку № 440 передбачено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі також - Порядок № 845).

Таким чином, рішення судів які мають зобов`язальний характер виплатити пенсію, боржниками за якими є орган пенсійного фонду і які набрали законної сили до набрання чинності Закону №4901-VI (до 01.01.2013 року), виконуються відповідно до Порядку №845 шляхом стягнення коштів за бюджетною програмою КПКВ 3504040 - Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою.

Порядком № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку № 845. При цьому, органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Підпунктом 1 пункт 47 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до пункту 48 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувану здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

На підставі викладеного суд зазначає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону №4901-VІ суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності Законом №4901-VI боржником за яким є державний орган, у порядку та у строки, встановлені Законом №4901- VI та Порядком №845.

Таким чином, доводи відповідача про те, що оскільки рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року у справі № 10/247 має зобов`язальний характер, компенсація у зазначеній категорій справ не нараховується є необґрунтовані, з огляду на те, що:

по-перше, органом казначейства було прийнято до виконання виконавчий документ відповідно до вимог Порядку №845 в результаті виконання пункту 3 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4901-VI та положень Порядку № 440;

по-друге, на виконання даного рішення суду відповідач здійснив стягнення на користь позивача за бюджетною програмою КПКВ 3504040 (Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою коштів) у сумі 332 016,63 грн. відповідно до вимог Порядку №845 (додатки 6).

Відповідно до статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно матеріалів справи, позивач із заявою від 04.11.2019 року звертався до Державної казначейської служби України, із заявою від 26.09.2018 року до ГУДКС України у м. Києві, та всіма необхідними документами щодо нарахування та виплати заявникові компенсації у розмірі трьох відсотків річних за період з 06.01.2016 року, тобто, з дати отримання Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві згідно акту №12 приймання-передавання за 4 квартал 2015 року від 06.01.2016 року та прийняття на облік для виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.08.2012 року в адміністративній справі №10/247 про стягнення на користь позивача пенсійної заборгованості за період з 01.11.2006 року по 31.12.2015 року у сумі 332 016,63 грн., по 24.09.2018 року, тобто, по дату фактичного перерахування позивачу Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві означених коштів на підставі платіжного доручення Державної казначейської служби України від 20.09.2018 року №298454, а Головне управління повідомило, що погашення заборгованості здійснювалось за судовим рішенням позивача у межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою.

Державна казначейська служба України судове рішення у справі №10/247 щодо стягнення з Державного бюджету на користь позивача грошових коштів виконала 20.09.2018 року (згідно платіжного доручення №298454) та виплачена заборгованість по недоплаті пенсії за період з 01.11.2006 року по 31.12.2015 року в розмірі 332 016,63 грн., на виконання виконавчого листа №10/247, виданого 29.08.2012 року Окружним адміністративним судом м. Києва, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №4901-VI, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, аналіз зазначеного вище законодавства дає суду підстави вважати, що відповідальність за невчасне виконання судового рішення у спірних правовідносинах покладається безпосередньо на Державну казначейську службу України. При цьому, розрахунок компенсації має здійснюватися з урахуванням строків фактичного надходження на його адресу необхідних для перерахування коштів документів та відомостей та завершуватися днем фактичного перерахування коштів стягувачу.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 27 червня 2019 року у справі № 809/836/17 (адміністративне провадження № К/9901/335/18).

На підставі вказаної норми Закону №4901-VI, позивач звернувся з заявою від 26.09.2018 року до Головного управління Державної казначейської служби України з вимогою про нарахування та виплати компенсації за невчасне виконання рішення суду.

У той же час, судом встановлено, що ГУ ДКС України в Київській області виконавчий лист № 10/247 від 29.08.2012 року прийнятий 06.01.2016 року.

Натомість, кошти в сумі 332 016,63 грн. на виконання даного рішення на рахунок позивача перераховано відповідачем лише 24.09.2018 року.

Отже, оскільки відповідачем здійснено перерахування грошових коштів за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.08.2012 року у строк, що перевищує три місяці з моменту надходження на його адресу всіх необхідних документів на думку суду, утворює підстави для виплати позивачу компенсації в порядку, передбаченому частиною першою статті 5 Закону №4901-VI, у зв`язку з чим дії відповідача щодо відмови провести нарахування та виплату позивачеві компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 332 016,63 грн. згідно виконавчого листа від 29.08.2012 року, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 29.08.2012 року, починаючи з дня закінчення тримісячного терміну встановленого частиною першою статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 24.09.2018 року (дата виконання рішення суду) є протиправними, що є підставою для задоволення відповідної вимоги позивача.

За вказаних обставин, враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів пенсійної заборгованості за постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року в адміністративній справі №10/247 за період з дати отримання доручення на виплату позивачу основної пенсійної заборгованості по дату перерахування (виплати) позивачу означених коштів, тобто, з 06.01.2016 року по 24.09.2018 року, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VІ та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Щодо вимог позивача зобов`язати Державну казначейську службу України у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття судового рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Разом з тим, стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що прийняття судом ухвали про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке пов`язано з наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов`язку виконати судове рішення.

З матеріалів справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач ухилятиметься від обов`язку виконати судове рішення, яке, в силу статті 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Відтак, зважаючи на наведене, суд приходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання Державну казначейську службу України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи, від 16.12.2019 року №107, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. що підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів пенсійної заборгованості за постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2008 року в адміністративній справі №10/247 за період з дати отримання доручення на виплату позивачу основної пенсійної заборгованості по дату перерахування (виплати) позивачу означених коштів, тобто, з 06.01.2016 року по 24.09.2018 року, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VІ та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок, відповідно до квитанції від 16.12.2019 року №107.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Державна казначейська служба України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6).

Повне рішення складено 27.10.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна