Справа № 400/1493/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2020 р. Справа № 400/1493/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області, вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030
третя особа:Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
про:визнання протиправним і нечинним повідомлення від 10.03.2020 р.; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі відповідач, Центральний відділ ДВС), в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття повідомлення державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.03.2020 року;

- зобов`язати Центральний відділ Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області прийняти до виконання виконавчий лист Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі № 400/1044/19.

Третя особа у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 (далі третя особа).

Ухвалою від 13.04.2020 року суд відкрив провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що божник за виконавчим листом Військова частина НОМЕР_1 є військовою частиною Збройних Сил України, які відокремлені від Міністерства оборони України. Отже, третя особа не є органом військового управління, у зв`язку з чим повернення відповідачем виконавчого листа без прийняття до виконання є протиправним.

Відповідач відзив на позов не надав, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Третя особа письмових пояснень до суду не надала.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі № 400/1044/19 судом зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі № 400/1044/19 залишено без змін.

На виконання резолютивної частини рішення від 22.10.2019 року у справі № 400/1044/19 Миколаївським окружним адміністративним судом 27.11.2019 року видано виконавчий лист.

Позивач звернувся з вказаним виконавчим листом до Центрального відділу ДВС, яке 10.03.2020 року прийняло повідомлення № 32716 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

З повідомлення від 10.03.2020 року № 32716 вбачається, що державним виконавцем під час перевірки відповідності виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон України № 1404) було встановлено, що відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, рішення за яких боржником є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи відносяться до підвідомчості Відділу примусового виконання рішень управлінь ДВС Головних територіальних управлінь юстиції.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України № 1404.

Статтею 1 Закону України № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року № 1403-VIII (далі Закон України № 1403) визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1403 примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1, п. 16, 18 ч. 3 ст. 18 Закону України № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, ч. 1 ст. 12 Закону України № 1404 передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як зазначалось вище, державним виконавцем 10.03.2020 року було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на те, що рішення за яких боржником є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи відносяться до підвідомчості Відділу примусового виконання рішень управлінь ДВС Головних територіальних управлінь юстиції.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Боржником за виконавчим листом від 27.11.2019 року по справі № 400/1044/визначено Військову частину НОМЕР_1 .

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 року № 1934-XII (далі Закон України № 1934) Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України вигачена у ст. 3 Закону України № 1934.

Тобто, зазначеним законом Збройні Сили України відокремлені від Міністерства оборони України.

Відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови кабінету міністрів України від 19.10.2016 року № 730), Міністерство оборони України не має територіальних органів та не має у своєму складі військових частин.

Згідно ст. 1. Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII, органи військового управління Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України інші штаби командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військовий формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), ч з єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також військові комісаріати, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Тобто військові частини загалом, та боржник Військова частина НОМЕР_1 зокрема, не є органом військового управлення.

З урахуванням наведеного, суддів вважає, що оскаржуване повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу ДВС порушує права та інтереси позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в строк, встановлений ухвалою суду від 13.04.2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 та 10 ч. 2 ст. 245 КАС України У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, з метою повного та належного захисту позивача, суд визнає протиправним та скасовує повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу ДВС та зобов`язує відповідача прийняти до виконання виконавчий лист від 27.11.2019 року у справі № 400/1044/19.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 159, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ), за участь третьої особи Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної Ірини Михайлівни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.03.2020 року № 32716.

3. Зобов`язати Центральний відділ Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ) прийняти до виконання виконавчий лист Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі № 400/1044/19.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя О.В. Малих