Справа № 540/138/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/138/20

Головуючий в І інстанції:Попов В.Ф.
Дата та місце ухвалення рішення: 24.03.2020 р.
м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Стас Л.В.
судді Турецької І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй як матері загиблого військовослужбовця, одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року;

- стягнути моральну шкоду у сумі 150 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є матір`ю загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 . У відповідності до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з метою отримання одноразової грошової допомоги, вона у 2018 році звернулась до Херсонського обласного військового комісаріату, однак отримала відмову у її призначенні обґрунтовану тим, що на час загибелі її син перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Позивач вважає вказану відмову необґрунтованою, з огляду на те, що сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається чинним законодавством в якості підстави для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. Також позивач вказувала на те, що жодним доказом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між смертю її сина та його станом алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з вказаною відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби, позивач оскаржила її до суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 - матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу у розмірі половини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральної шкоди, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував наявності шкоди і в чому вона полягає, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, а також не встановив вину відповідача в її заподіянні. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що судом не встановлено наявності моральної шкоди, вини відповідача в її заподіянні та причинного зв`язку, а отже вказані позовні вимоги, на думку третьої особи, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також апелянт посилався на те, що для задоволення позовних вимог в частині призначення позивачу одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції повинен був з`ясувати чи має право позивач на отримання такої допомоги.

Апелянт вважає, що згідно матеріалів справи смерть військовослужбовця ОСОБА_2 настала внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння (висновок експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.02.2018 року), а тому наявні підстави, передбачені ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала на безпідставність тверджень апелянта про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Смерть сина позивача - військовослужбовця ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 22.02.2018 року, виданого виконавчим комітетом Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 59 від 19.02.2018 року, виданого Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи», ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок отримання останнім множинних проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням легень.

З метою одержання відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, ОСОБА_1 звернулась до Херсонського обласного військового комісаріату із заявою про призначення допомоги та надала необхідні документи.

Листом від 17.10.2018 року №0290/205(з)/103 Департаментом фінансів Міністерства оборони України позивача було поінформовано, що її звернення надійшло 12.10.2018 року та після опрацювання буде подане на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, а про прийняте рішення повідомить Херсонський обласний військовий комісаріат.

Листом від 04.12.2019 року №6/2/4241 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що Міністерством оборони України їй відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (пункт 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року №161), оскільки на час загибелі її син перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.02.2018 року №59 та вчиняв дії, які призвели до сварки та його вбивства.

Повідомлено про те, що вказані обставини згідно зі ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виключають право на призначення та виплату такої допомоги.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, позивач оскаржила її до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частині 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Нормами статті 161 Закону № 2011-XII визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Так, згідно частини 1 цієї статті, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ч. 2 ст. 161 Закону № 2011-XII).

Згідно частин 6 та 9 ст. 163 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пунктом 10 Порядку № 975 визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Також вказаним пунктом визначено, які документи повинні додаватись до заяви про виплату одноразової грошової допомоги. Так, одним з документів, подання якого є необхідним для призначення відповідної одноразової грошової допомоги, є документ, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця став висновок комісії Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про наявність передбачених ст. 164 Закону № 2011-XII підстав для відмови у призначенні такої допомоги, а саме: перебування загиблого військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 19.02.2018 року № 59, та вчинення ним дій, які призвели до сварки та його вбивства.

В свою чергу, відповідно до ст. 164 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком, зокрема, вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

В ході розгляду справи встановлено, що згідно результатів проведення спеціального розслідування, затверджених наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2018 року, було встановлено, що ОСОБА_2 у вільний від служби час знаходився за межами розташування у звільненні для вирішення особистих потреб. 17.02.2018 року приблизно о 18:06 год. представники Національної поліції повідомили представників військової частини про смерть ОСОБА_2 , яка настала внаслідок ножового поранення від цивільної особи під час суперечки, що виникла з невідомих обставин між ним та громадянином ОСОБА_4 , за даним фактом відкрито кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Інформація про алкогольне сп`яніння учасників події відсутня.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2960 від 26.10.2018 року, поранення та причина смерті ОСОБА_2 одержані в результаті нещасного випадку, так, пов`язані з проходженням військової служби.

Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 року по справі № 813/2071/17 та у постановах від 20.03.2018 року у справах № 813/4502/17 та № 817/867/17 викладено правовий висновок, згідно якого допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.

В даному випадку відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, наслідком яких стала його смерть, тобто не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між травмами потерпілого та його станом алкогольного сп`яніння.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано наявність вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19.10.2018 року по справі № 327/232/18, згідно якого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за те що він (серед іншого), діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_2 , спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, в результаті чого настала смерть ОСОБА_2 на місці злочину, а також вироку Запорізького апеляційного суду від 19.07.2019 року, яким скасовано вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19.10.2018 року в частині призначеного покарання та визначено більш сурове показання винного ОСОБА_4 .

В даному випадку вказаними судовими рішеннями підтверджено, що смерть сина позивача, незважаючи на вміст алкоголю в його крові, настала саме внаслідок протиправних дій іншої особи - ОСОБА_4 .

Таким чином, в ході розгляду даної справи, відповідачем жодним чином не спростовано доводи позивача про наявність у неї права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону № 2011-XII та не доведено наявності підстав, передбачених ст. 164 Закону № 2011-XII для відмови у призначенні такої допомоги.

Згідно ст. 162 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

В свою чергу, ст. 163 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Часиною 8 вказаної статті передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Судом встановлено, що окрім позивача право на отримання одноразової грошової допомоги в даному випадку має батько загиблого військовослужбовця, який на даний час ще не реалізував своє право на отримання такої грошової допомоги.

В матеріалах справи відсутні докази відмови батька загиблого отримати свою частку грошової допомоги.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на отримання лише половини визначеного Законом № 2011-XII розміру грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина-військовослужбовця.

При зверненні до суду з даним позовом, ОСОБА_1 також просила стягнути на її користь моральну шкоду, заподіяну неправомірними діями відповідача.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

В даному випадку протиправність відмови Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги підтверджена в судовому порядку.

Протиправні дії відповідача потягли за собою несвоєчасну виплату відповідних сум грошової допомоги позивачу.

Таким чином, за встановлених судом обставин, беручи також до уваги наявність очевидних порушень права позивача на отримання грошової допомоги, а також зважаючи на твердження позивача про безпідставно тривалий розгляд поданих нею документів на отримання грошової допомоги, наслідком якого стала неправомірна відмова у призначенні одноразової грошової допомоги, скрутне матеріальне становище, спричинене в тому числі довготривалим вирішенням питання щодо виплати вказаної вище допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, розмір якої, виходячи з засад розумності та справедливості, дорівнює 5000 грн.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З урахуванням того, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.10.2020 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька