Справа № 320/3637/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року № 320/3637/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.03.2020 № 187 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 20.03.2020 № 87 о/с по особовому складу;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно притягнуто його до дисциплінарної відповідальності та застосовано вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки службове розслідування прийшло до хибного висновку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 суд перейшов зі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання.

07 липня 2020 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що за результатами службового розслідування позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та в подальшому звільнено зі служби в поліції у зв`язку із порушенням статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 3 розділу VІ Положення про органи досудового розслідування у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, які виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення кримінального правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді керівництву відділення поліції про факт надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьби звання слідчого. Вважає прийняті накази такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

14 липня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за результатом вивчення змісту якої судом встановлено, що позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що будь-якої неправомірної вигоди від ОСОБА_2 до позивача не надходило. Зазначив також, що коли позивач мав можливість повідомити про своє затримання керівництву, останньому вже було відомо про таке.

03 вересня 2020 року суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

16 вересня 2020 року від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких позивач вважає, що висновок службового розслідування має рекомендаційний характер і не є обов`язковим для виконання уповноваженим керівником, а також не порушує права та не породжує обов`язків для позивача, про що послався на відповідну практику Верховного Суду, викладену у постанові від 30.06.2020 у справі № 817/1967/15.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 15.08.2014 перебував на службі в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 прийнятий на службу в Національну поліцію України, що підтверджено даними трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.08.2014.

На час звільнення позивач мав звання лейтенанта поліції та перебував на посаді слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.02.2020 № 324 «Про призначення службового розслідування» відносно позивача призначено службове розслідування за інформацією щодо можливих порушень окремими працівниками Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, які виразились в отриманні неправомірної вигоди.

Відповідно до пункту 3 вказаного наказу позивача відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.03.2020 № 187 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області», за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 3 розділу VІ Положення про органи досудового розслідування у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, які виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення кримінального правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді керівництву відділення поліції про факт надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьби звання слідчого, вирішено звільнити зі служби в поліції слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області Мошовця О.М.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 20.03.2020 № 87 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 25.03.2020 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту).

Позивач зазначив, що зі спірним наказом його ознайомлено належним чином, копію якого він отримав 25.03.2020.

Не погоджуючись з правомірністю притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частини третьої статті 11 Дисциплінарного статуту, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до кримінальної відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Порядок проведення службового розслідування врегульований статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Так, відповідно до частин другої-четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини шостої статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Проте, суд зазначає, що в спірному рішенні про звільнення позивача з займаної посади відповідач посилається на порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 3 розділу VІ Положення про органи досудового розслідування у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, які виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення кримінального правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді керівництву відділення поліції про факт надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьби звання слідчого.

Суд звертає особливу увагу на те, що вступаючи на службу в поліції кожний поліцейський взяв на себе підвищені зобов`язання щодо дотримання службової дисципліни, як у службовий так і позаслужбовий час. Присяга поліцейського зобов`язує вірно служити, дотримуватися законодавства, поважати права людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського.

Авторитет поліції багато в чому пов`язується з авторитетом поліцейського, оцінкою його поведінки як у професійній сфері, так і поза межами його професійної (службової) діяльності. Поліцейський повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

З матеріалів службового розслідування встановлено, що до Головного управління 18.02.2020 з Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про те, що працівниками СБ України та працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, під процесуальним керівництвом прокуратури Київської області, в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 20.11.2019 до ЄРДР за № 0000345, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, затримано слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

В силу вимог статті 3 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VІІ «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: 1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: з) поліцейські.

Частиною першою статті 22 Закону № 1700-VІІ передбачено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України 09.11.2016 № 1179, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за № 1576/29706 (далі - Правила № 1179) передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України та інше.

Із матеріалів службового розслідування вбачається, що 25.10.2019 інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області сержант поліції ОСОБА_4 на службовому автомобілі здійснювали превентивні заходи на території Фастівського району Київської області.

Під час патрулювання, по вул. Соборній у м. Фастів, Київської області за порушення Правил дорожнього руху вказані працівники поліції зупинили автомобіль марки «Honda» під керуванням ОСОБА_2 .

У ході спілкування з ОСОБА_2 у співробітників поліції виникла підозра, що водій автомобіля марки «Honda» знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, проте, від проходження медичного освідування останній відмовився.

Крім того, під час проведення поверхневої перевірки у ОСОБА_2 було виявлено пакетик із невідомою порошкоподібною речовиною білого кольору.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 викликали слідчо-оперативну групу Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, члени якої провели огляд місця події та вилучили вказану речовину.

У подальшому, 26.10.2019 працівниками СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР за № 0001109, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України, а досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні заступником начальника відділення поліції - начальником слідчого відділення Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області підполковником поліції ОСОБА_5 доручено лейтенанту поліції ОСОБА_1 .

Так, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження у невстановлений в ході проведення службового розслідування час, ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_1 про закриття вищевказаного кримінального провадження за надання останньому неправомірної вигоди у розмірі 10 000 грн.

Статтею 2 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VІІІ, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 580-VІІІ, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Зміст Присяги працівника поліції закріплений у статті 64 Закону № 580-VIII, відповідно до частини першої якої особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Матеріалами справи підтверджено, що 29.01.2016 позивач склав Присягу на вірність Українському народові, про що проставив власноручний підпис.

Також, 03.03.2014 позивач дав підписку та був попереджений про те, що в разі, зокрема, вступу у зв`язки, що плямують працівника органів внутрішніх справ чи підривають авторитет цих органів, інші неділові зв`язки, які мають корисливий чи протиправний характер, його буде притягнуто до суворої дисциплінарної відповідальності аж до звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VІІІ, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2019 за № 223/33194 (далі - Порядок № 100 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Частиною першою статті 24 Закону № 1700-VІІ передбачено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

В порушення вищевказаних вимог законодавства, позивач будучи працівником поліції, на якого розповсюджуються вимоги Закону № 1700-VІІ, як до його затримання, так і після цієї події не вжив жодних заходів щодо повідомлення найближчого органу поліції чи свого безпосереднього керівника про факт можливого надання неправомірної вигоди, тобто про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, наявні підстави вважати, що позивачем проявлено бездіяльність та ігнорування вимог законодавства, якими передбачено порядок дій поліцейського, який самостійно виявив чи опинився на місці вчинення кримінального правопорушення чи іншої події.

Так, 18.02.2020 близько 20 год. 00 хв., по вул. Зигмунда Козара, 9, у м. Фастів, Київської області, працівниками СБ України та працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Києві задокументовано факт вимагання та отримання неправомірної вигоди у розмірі 10 000 грн. ОСОБА_1 від громадянина ОСОБА_2 , за закриття кримінального провадження № 0001109 від 26.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК України.

Крім того, під час отримання вказаних грошових коштів, ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 208 КПК України.

У висновку службового розслідування зазначено, що під час вищезазначеної події, ОСОБА_1 перебував на службі, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї. Проте, факт перебування у зазначений день та час на службі позивач заперечив у поданому ним позові.

19 лютого 2020 року, слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, в межах кримінального провадження, внесеного 20.11.2019 до ЄРДР за № 0000345, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною з статті 368 КК України.

Тобто, з 19.02.2020 позивач вважається таким, що притягнутий до кримінальної відповідальності.

В силу приписів частини третьої статті 11 Дисциплінарного статуту, про що зазначалося вище, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до кримінальної відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Враховуючи викладене суд не вбачає в діях відповідача порушень вимог законодавства, а також прав і охоронюваних законом інтересів позивача шляхом притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки станом на день винесення спірного наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.03.2020 № 187 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , останнього вже було притягнуто до кримінальної відповідальності шляхом повідомлення 19.02.2020 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що не заперечується учасниками справи.

У ході проведення службового розслідування також встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог статті 24 Закону № 1700-VІІ, після вказаної події, будь-яких заходів з метою повідомлення про надання неправомірної вигоди також не вчинив. Вищевказане пояснив тим, що коли позивач мав можливість повідомити про своє затримання керівництву, останньому вже було відомо про таке.

Проте, суд зазначає, що будучи посадовою особою - слідчим СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, ОСОБА_1 повинен був дотримуватись вимог підпункту 1 пункту 1 розділу II Правил № 1179, яким визначено, що поліцейський під час виконання службових обов`язків повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу II Правил № 1179, поліцейський під час виконання службових обов`язків повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Позивач факт скоєння ним кримінального правопорушення, у якому його підозрюють заперечував, зазначив, що злочин він не вчиняв, затримання відбулося незаконно, безпідставно та з порушенням права на захист. Проте, жодних документально підтверджуючих доказів в обґрунтування повідомлених ним даних суду не представив. Натомість, такі обставини не є суттєвими в межах спірних правовідносин, оскільки правову їх оцінку має бути надано в межах існуючого кримінального провадження, в якому позивач має статус підозрюваного у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що факт причетності ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, а саме до одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднане з вимаганням, призвів до значного резонансу у засобах масової інформації (публікація у всесвітній мережі «Інтернет» інформаційної агенції «ПОГЛЯД» від 20.02.2020, публікація інтернет-ресурсу «Моя Київщина» від 20.02.2020), що призвело до значного зниження авторитету поліції серед населення.

З приводу викладеного позивач зазначив, що вищевказане твердження відповідача суперечить вимогам статті 77 Закону № 580-VІІІ, в якій не передбачено таку підставу для звільнення як дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Проте, суд відхиляє такі твердження позивача, оскільки зі змісту оспорюваного наказу відповідача від 20.03.2020 № 87 о/с по особовому складу, позивача було звільнено зі служби в поліції з 25.03.2020 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту, а не з підстав, про які вказує позивач, а саме «...як дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

При цьому висвітлені у ЗМІ події, які відбулися за участю позивача як посадової особи - слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області не сприяли зміцненню авторитету Національної поліції України та підвищенню довіри громадян.

В силу вимог пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції була обставина у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Оскільки висновки службового розслідування відносно позивача щодо можливих порушень ним службової дисципліни знайшли своє підтвердження та в ході розгляду справи не спростовані позивачем, в установленому законом порядку висновок службового розслідування не скасований, у суду не виникає будь-яких сумнівів щодо правомірності проведення такого службового розслідування, отже, підстав для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , а також наказу відповідача від 20.03.2020 № 87 о/с по особовому складу про звільнено зі служби в поліції позивача суд на даний час не вбачає.

Щодо тверджень позивача, що висновок службового розслідування має рекомендаційний характер і не є обов`язковим для виконання уповноваженим керівником, а також не порушує права та не породжує обов`язків для позивача, про що позивач послався на відповідну практику Верховного Суду, викладену в постанові від 30.06.2020 у справі № 817/1967/15 суд зазначає, що такий висновок не є предметом розгляду даної справи, а був підставою для прийняття спірного наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.03.2020 № 187 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , протиправність якого в ході судового розгляду справи не встановлена.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятих ним наказів.

Натомість, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи спростовані фактичними обставинами справи.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та рішень, в той час як позивач на обґрунтування заявлених позовних вимог жодним чином не обґрунтував порушення вимог чинного законодавства в ході проведення відносно нього службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про правомірність дій та рішень відповідача, а позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (; адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення рішення суду 30.10.2020

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.