Справа № 640/24231/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2020 року 11:27 № 640/24231/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, м. Київ, просп.

Повітрофлотський, буд. 30)

до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ

Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03036, м. Київ,

просп. Повітрофлотський, 76-А)

третя особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання протиправними та скасування постанов,-

за участю:

представника позивача - Бабій Д.В.,

представника відповідача - не прибув,

третьої особи - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Київське квартирно-експлуатаційне управління (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_1 , у якому просить: визнати недійсними постанови Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60643940 та постанови про стягнення з боржника витрат у рамках виконавчого провадження №60643940 від 18 листопада 2019 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що у прийнятих старшим державним виконавцем постановах від 18 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60643940 від 18 листопада 2019 року та постанови про стягнення з боржника витрат у рамках виконавчого провадження №60643940 від 18 листопада 2019 року не вказано мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення і посилання на норму закону, на підставі якого винесено зазначені постанови.

На переконання представника позивача, державний виконавець в силу частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» не мав права вчиняти дій щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу від 16 серпня 2018 року, винесену в рамках виконавчого провадження №55926913 за нормами та в порядку, встановлених Законом України «Про виконавче провадження». Представник позивача стверджував, що державний виконавець не мав права приймати до виконання постанови про накладення штрафу від 16 серпня 2018 року шляхом прийняття оскаржуваних постанов, оскільки постанова про накладення штрафу від 16 серпня 2018 року не підлягає виконанню органами ДВС, а підлягає виконанню на підставі Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Представник відповідача не надав до суду відзиву на адміністративний позов.

У письмових поясненнях щодо суті позову третя особа зазначила, що оскаржувані постанови є правомірними, оскільки обов`язок державного виконавця винести постанову про стягнення штрафу, якщо його не стягнуто після закінчення виконавчого провадження №55926913 та витрат виконавчого провадження у рамках виконавчого провадження №60643940 чітко передбачений вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

18 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60643940 з примусового виконання постанови №55926913, виданої 16 серпня 2018 року Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства юстиції України штрафу на користь держави у розмірі 10 200,00 грн.

Того ж дня державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, на підставі якої з Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 69,00 грн.

Незгода позивача із вказаними постановами зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимогами пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Аналіз наведеної норми прямо свідчить, що постанова державного виконавця про накладення штрафу є одним із виконавчих документів, які підлягають виконанню з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак доводи представника позивача у цій частині суд відхиляє як нормативно не обґрунтовані.

З наявної в матеріалах справи копії постанови про накладення штрафу від 16 серпня 2018 року, прийнятої в межах ВП №55926913 при примусовому виконанні виконавчого листа №826/25369/15, виданому 10 серпня 2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України вирішити питання про надання достовірної, повної та точної інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28 жовтня 2015 року згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що пункті 4 її резолютивної частини зазначено, що постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення.

Судом вбачається, що вказану постанову №55926913 про накладення на позивача штрафу у розмірі 10 200,00 грн. оскаржено Київським квартирно-експлуатаційним управлінням у судовому порядку.

Так, в межах адміністративної справи №826/13619/18, предметом якої є постанова №55926913 про накладення штрафу, 04 жовтня 2018 року прийнято ухвалу про відкриття провадження у справі.

Водночас, оскарження постанови про накладення штрафу в судовому порядку не зупиняє її дії. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року в адміністративній справі №826/13619/18 вжито заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення з Київського квартирно-експлуатаційного управління штрафу у розмірі 10 200,00 грн. на підставі постанови про накладення штрафу від 16 серпня 2018 року у виконавчому провадженні №55926913.

Наведені фактичні обставини справи свідчать, що станом на момент прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про накладення штрафу, остання була чинна, адже набрала чинності з моменту її винесення і її стягнення штрафу на її підставі було зупинено за рішенням суду після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

В той же час, в подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року адміністративний позов Київського квартирно-експлуатаційного управління задоволено частково, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 серпня 2018 року ВП № 55926913 про накладення штрафу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року залишено без змін.

Тобто, скасування в судовому порядку постанови про накладення на позивача штрафу не породжує в подальшому жодних законодавчо передбачених дій з примусового виконання такої постанови як виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Наявні матеріали справи не містять доказів закінчення виконавчого провадження №60643940.

З урахуванням скасування в судовому порядку постанови Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 серпня 2018 року ВП № 55926913 про накладення штрафу, тобто підстави, на примусове виконання якої прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60643940, суд приходить до висновку про необхідність скасування такої постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2019 року.

Згідно статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Оскільки прийняття оскаржуваної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 18 листопада 2019 року зумовлене винесенням державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2019 року, суд приходить до висновку, що і вказані вимоги підлягають задоволенню як похідні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, при прийнятті оскаржуваних постанов відповідач діяв без урахування вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Київського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60643940 та постанови про стягнення з боржника витрат у рамках виконавчого провадження №60643940 від 18 листопада 2019 року.

Стягнути на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 30, ) понесені ним документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 76-А, )

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук