Справа № 640/25057/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Київ № 640/25057/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» (далі - позивач) з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.10.2019 №2157.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.09.2018 між ним та Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого товариство набуло прав вимоги до ПП «Свічколап трейдінг» за кредитним договором №76/К від 27.09.2005 за плату 8 000 000,00 грн, які покупець зобов`язувався сплатити продавцю у термін до 26.03.2019.

19.12.2018 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз» укладено договір відступлення прав вимог по кредитному договору №76/К від 27.09.2005, які були придбані позивачем за договором від 21.09.2018.

За твердженнями позивача, відступлення прав вимоги в обох випадках відбулось шляхом оплати продавцю (первинному кредитору) узгодженої між сторонами грошової суми та передачі прав вимог, які існували до боржника відповідно до умов кредитного договору.

Позивач зазначає, що укладаючи вказані договори відступлення прав вимоги, позивач не отримував, не мав на меті та не здійснював фінансування банку за плату, отримання кредитування від банку, фінансування за плату та кредитування Товариства з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», продовження будь-яких відносин з ПП «Свічколап трейдінг» в частині погашення боргу за кредитним договором або надання підприємству будь-якого дисконтування при відступленні прав вимог за кредитним договором, тобто, як зазначає позивач, вказані вище договори відступлення прав вимог не є договорами факторингу, а тому, на переконання позивача, оскаржуваним розпорядженням відповідач помилково застосував до цих правочинів норми законодавства, які регулюють відносини факторингу, що, на думку позивача, призвело до винесення незаконного рішення про застосування заходу впливу до позивача.

Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, послався на те, що в ході розгляду справи про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг було встановлено, що договір про відступлення права вимоги, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», укладений з порушенням вимог статей 1079, 1083 Цивільного кодексу України, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз» не є ані банком, ані фінансовою установою.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що укладені договору від 21.09.2018 та від 19.12.2018 не є договорами факторингу, а є договорами цесії, у зв`язку з чим винесено розпорядження «Про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» №2157 від 29.10.2019.

Також відповідач зазначив, що оскаржуване розпорядження вичерпало свою дію у зв`язку з закінченням терміну його виконання та його скасування в судовому порядку жодним чином не призведе до наслідків.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, витребувано від відповідача додаткові докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи № 640/25057/19 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2020 повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог.

06.10.2020 Національним банком України подано клопотання про заміну відповідача.

Судом встановлено, що у зв`язку із набранням 01.07.2020 чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» від 12.09.2019 №79-ІХ, з 1 липня 2020 року Національний банк України є правонаступником Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у здійсненні повноважень та виконанні функцій з державного регулювання та нагляду у сфері ринків фінансових послуг у межах повноважень, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з даними Єдиного державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг перебуває у процесі припинення.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для заміни Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на її правонаступника - Національний банк України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» зареєстрована як юридична особа приватного права за кодом , є суб`єктом господарської діяльності, фінансовою установою, основним видом діяльності якого є інші види кредитування (код КВЕД 64.92).

23.08.2019 та 17.09.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» направлено запити щодо надання інформації та документів.

Листом від 24.09.2019 за вх. № 8805/ФК позивачем надано відповідачу витребувані останнім документи, а також надані відповідні письмові пояснення.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії акта про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» на ринку фінансових послуг від 02.10.2019 №1636/16-4/15, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме, частини 2 статті 2, частини 5 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пункту 14 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 № 41.

У акті перевірки зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» укладено договори про відступлення права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшзн», яке не є банком або іншою фінансовою установою, які відповідно до закону мають право здійснювати факторингові операції (ліцензій та/або інших дозволів на надання фінансових послуг не отримував), тобто не може бути фактором за договором, а Товариство, відповідно до вимог ЦК України не мало права відступати або зобов`язатись відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшзн» своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) набуте за договором про відступлення права вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» від 21.09.2018, що є порушенням позивачем глави 73 Цивільного кодексу України; частини 2 статті 2 та частини 5 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пункту 14 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 №41.

29.10.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі акта перевірки №1636/16-4/15 від 02.10.2019 прийняте розпорядження №2157 від 29.10.2019 «Про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима», яким зобов`язано товариство усунути порушення законодавства про фінансові послуги, а також повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін до 19.11.2019 включно.

Також з матеріалів справи вбачається, що 27.09.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та Приватним акціонерним товариством «Свічколап трейдінг» укладено кредитний договір №76/К, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику на поповнення обігових коштів, фінансування витрат на ремонт виробничих і офісних приміщень, кредит, придбання нерухомого майна у вигляді кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 500 000,00 доларів США з 27.09.2005 і терміном погашення до 28.09.2010 включно, із сплатою 14,5% річних за фактичний період користування кредитними коштами (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом, а позичальник зобов`язався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорів, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити пенсі та штрафи, які передбачені умовами цього договору. (пункт 1.1. договору).

21.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк», яке є правонаступником по всім правам та зобов`язанням Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (далі по тексту - договір №1), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, Кредитор відступає за плату Новому Кредитору належні йому права Вимоги за Кредитним договором, а Новий Кредитор заміняє Кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором №76/К від 27.09.2005. Новий Кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги.

Відповідно до пункту 2.2 договору №1 в дату відступлення Прав вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий Кредитор таким, що набув Права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов1зяків сторони - кредитора за кредитним договором.

Згідно пункту 3.1. договору №1 загальна вартість прав вимоги за договором становить 8 000 000,00 грн., яку новий Кредитор згідно пункту 3.2. договору зобов`язався сплатити Кредитору загальну вартість права вимоги протягом 90 днів з дати підписання цього договору шляхом безготівкового переказу грошових коштів на рахунок кредитора.

Абзацом 2 пункту 2.2. договору №1 передбачено, що з дати відступлення права вимоги Новий Кредитор вправі самостійно розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд без згоди Кредитора.

19.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» (Кредитор) та ТОВ Феномен Солюшнз (Новий кредитор) уклали Договір відступлення права вимоги (далі по тексту - Договір №2).

Згідно пункту 1.1 Договору №2 в порядку та на умовах визначених договором, Кредитор відступає за плату Новому Кредитору належні йому права Вимоги за Кредитним договором, а Новий Кредитор заміняє Кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором №76/К від 27.09.2005. Новий Кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги.

Згідно пункту 3.1. договору № 2 загальна вартість прав вимоги за договором становить 10 000 000,00 грн., яку Новий Кредитор згідно пункту 3.2. договору зобов`язався сплатити Кредитору загальну вартість права вимоги протягом 2 (двох) днів з дати підписання цього договору шляхом безготівкового переказу грошових коштів на рахунок кредитора.

Абзацом 2 пункту 2.2. договору №2 передбачено, що з дати відступлення права вимоги Новий Кредитор вправі самостійно розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд без згоди Кредитора.

Не погоджуючись з розпорядженням відповідача №2157 від 29.10.2019 позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.12.2008 у справі №1-30/2008 за конституційним поданням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України щодо офіційного тлумачення положень пункту 11 частини першої статті 36 Закону України «Про страхування», пункту 4 частини першої статті 28 Закону №2664-III засади створення і функціонування фінансового ринку встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України). Закон №2664-III безпосередньо визначає, що «фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності».

Пунктами 1 та 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-ІІІ (далі по тексту - Закон України від 12.07.2001 №2664-ІІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) визначено, що:

- фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України;

- фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до частин 1,2 статті 2 Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України від 12.07.2011 №2664-ІІІ передбачено, що фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) торгівля валютними цінностями; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»; 13) операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14) банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що фінансова установа під час здійснення своєї діяльності може надавати виключно фінансові послуги за переліком, визначеним у статті 4 Закону України від 12.07.2001 № 2664-ІІІ, а надання інших фінансових послуг, не включених до цього переліку, забороняється.

Оскільки основним видом діяльності позивача є надання фінансових послуг за кодом 64.92 інші види кредитування, тобто позивач є фінансовою установою у розумінні пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ, відповідно його виключним видом діяльності є надання фінансових послуг, у тому числі з факторингу.

Порядок надання послуг з факторингу визначений частиною 5 статті 5 Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ, відповідно до якої фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно абзацу 1 пункту 14 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 №41, вимоги, установлені законодавством України щодо діяльності, пов`язаної з наданням відповідних видів фінансових послуг, повинні виконуватися фінансовою установою протягом усього строку перебування в Реєстрі.

Зобов`язання за договором факторингу регулюються главою 73 Цивільного кодексу України.

Статтею 1083 Цивільного кодексу України встановлено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно з статтею 1079 Цивільного кодексу України Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач відступив право вимоги товариству, яка не є фактором відповідно до вимог Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ та Цивільним кодексом України.

Наведене в сукупності свідчить про те, що позивач не мав права здійснювати відступлення права грошової вимоги не надаючи фінансових послуг з факторингу, відповідно, ТОВ «Феномен Солюшнз» не могло виступати фактором в силу вимог Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ та Цивільного кодексу України.

За таких підстав, суд дійшов висновку про правомірність встановлення відповідачем порушення вимог законодавства про фінансові послуги з боку позивача, зокрема, частини 2 статті 2, частини 5 статті 5 Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ, глави 73 Цивільного кодексу України та пункту 14 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 №41.

Твердження позивача щодо правової природи та відмінностей між договором факторингу та договором відступлення права вимоги (цесії), не спростовують встановлених судом обставин.

Також суд погоджується з твердженнями відповідача в тій частині, що оскаржуване розпорядження вичерпало свою дію у зв`язку з закінченням терміну його виконання, оскільки строк його виконання встановлено до 19.11.2019 включно.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач прийняв правомірне рішення про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» №2157 від 29.10.2019.

З урахуванням вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248, 250, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима» (ідентифікаційний код: 41868410, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 36Д) до Національного банку України (ідентифікаційний код: 00032106, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9) про визнання протиправним та скасування розпорядження, - відмовити.

Суддя Т.П. Балась