Справа № 320/3171/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3171/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Оксененко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення за її призначення, а саме з 26 листопада 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до заяви на призначення пенсії позивачем надані довідки про підтвердження наявного трудового стажу, які не відповідають записам у трудовій книжці, а саме згідно з трудової книжки позивача з 17.06.1998 р. по 03.02.2000 р. остання працювала рукоятчиком - сигналістом, а згідно довідок - стволовою поверхні. Крім того, записи в картках форми Т-2 неможливо перевірити через погану якість ксерокопій.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що надані нею довідки дають позивачу право на призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зарахування відповідного стажу.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 12 жовтня 2018 р. № 948 позивач працювала на шахті з 12 червня 1988 р. по 21 вересня 2006 р., а саме: з 12 червня 1998 р. по 16 червня 1998 р. на посаді машиніста конвеєра поверхні; з 17 червня 1998 р. по 3 лютого 2000 р. на посаді рукоятчика-сигналіста поверхні; з 4 лютого 2000 р. по 11 червня 2000 р. на посаді стволової поверхні; з 12 червня 2000 р. по 11 вересня 2001 р. на посаді парикмахерка; з 12 вересня 2001 р. по 14 жовтня 2001 р. на посаді стволової поверхні; з 15 жовтня 2001 р. по 9 липня 2002 р. на посаді парикмахерка; з 10 липня 2002 р. по 6 грудня 2005 р. на посаді машиніста вентиляційних установок поверхні; з 7 грудня 2005 р. по 7 червня 2006 р. на посаді ламповщика поверхні; 8 червня 2006 р. по 21 вересня 2009 р. на посаді машиніста вентиляційних установок поверхні.

26 листопада 2018 р. позивач звернулася до відповідача із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах (список № 2).

26 лютого 2019 року відповідачем винесено рішення № 3619 «Про відмову в призначенні пенсії», яким повідомлено позивача, що до заяви на призначення пенсії позивачем була надана довідка № 945 та № 946 від 12 жовтня 2018 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, які видані Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта Привільнянська» копія карток форми Т-2. Стверджує, що довідка не відповідає записам у трудовій книжці з 17 червня 1998 р. по 3 лютого 2000 р. Так, позивач працювала рукоятчиком - сигналістом, а згідно довідок стволовою поверхні. Крім того, записи в картках форми Т-2 неможливо перевірити через погану якість ксерокопій. Пільговий стаж роботи позивача за списками № 2 становить 8 років 3 місяці 1 день, а страховий стаж складає 26 років 0 місяців 21 день.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 100 вказаного Закону особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до ст. 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, якщо особа має не менше половини стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 та за наявності передбаченого загального стажу роботи - пенсії за віком призначаються із зменшенням пенсійного віку, а саме, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

При цьому, ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

У відповідності до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , остання у період з 17 червня 1998 р. по 3 лютого 2000 р. працювала в ПАТ «Лисичанськвугілля», відокремлений підрозділ «Шахта Привільнянська» та була переведена на посаду рукоятником-сигналістом.

Так, з довідки № 946 від 12 жовтня 2018 року вбачається, що позивач з 26 листопада 1998 р. по 27 лютого 2000 р., з 2 березня 2000 р. по 11 червня 2000 р., з 12 вересня 2001 р. по 14 жовтня 2001 р. працювала стволовою поверхні на ділянці внутрішахтного транспорту, що надає їх право на призначення пенсії за Списком 2, який затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162 розділ І підрозділ 1п.2010100а-18850.

Також з довідки від 12 жовтня 2018 року № 945 та записів трудової книжки вбачається, що позивач у період працювала на наступних посадах:

- з 9 липня 1990 р. по 27 серпня 1991 р. працювала стволовою поверхні на ділянці внутрішахтного транспорту, що надає їй право на призначення пенсії за Списком 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 р. підрозділ І розділ І;

- з 28 серпня 1991 р. по 22 жовтня 1993 р. та з 23 листопада 1993 р. по 24 грудня 1993 р. - машиністом конвеєра поверхні на дільниці внутрішахтного транспорту, що надає їй право на призначення пенсії за Списком 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 р. підрозділ Іп.2010100а-13777 розділ І;

- з 1 березня 1994 р. по 16 лютого 1998 р. працювала стволовою поверхні на ділянці внутрішахтного транспорту, що надає їй право на призначення пенсії за Списком 2, затвердженим постановою КМУ від 11 березня 1994 № 162 розділ І підрозділ 1п.2010100а-18850;

- з 12 червня 1998 р. по 16 червня 1998 р. працювала на посаді машиніста конвеєра поверхн, що надає їй право на призначення пенсії за Списком 2, затвердженим постановою КМУ від 11 березня 1994 р. № 162 підрозділ 1п.2010100а-13777 розділ І;

- з 17 червня 1998 р. по 26 жовтня 1998 р. стволовою поверхні на ділянці внутрішахтного транспорту, що надає їй право на призначення пенсії за Списком 2, затвердженим постановою КМУ від 11 березня 1994 р. № 162 розділ І підрозділ 1п.2010100а-18850.

Позивачем також надано докази про проведення атестації робочих місць за різні періоди, а саме: витяг з наказу № 567 від 14 березня 1995 р. по ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» професія - стволова поверхні; витяг з наказу № 567 від 14 березня 1995 р. по ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» професія - машиніст конвейєра поверхні; витяг з наказу № 194 від 27 березня 2000 р. по ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» професія - стволова поверхні; витяг з наказу № 498 від 10 березня 2005 р. по ВП «Шахта Привільнявська» ПАТ «Лисичанськвугілля» професія - стволова поверхні.

Відповідно до довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 12 жовтня 2018 р. № 948 позивач працювала на шахті з 12 червня 1988 р. по 21 вересня 2009 р., а саме: - з 12 червня 1998 р. по 16 червня 1998 р. на посаді машиніста конвеєра поверхні; - з 17 червня 1998 р. по 3 лютого 2000 р. на посаді рукоятчика-сигналіста поверхні; - з 4 лютого 2000 р. по 11 червня 2000 р. на посаді стволової поверхні; - з 12 червня 2000 р. по 11 вересня 2001 р. на посаді парикмахерка; - з 12 вересня 2001 р. по 14 жовтня 2001 р. на посаді стволової поверхні; - з 15 жовтня 2001 р. по 9 липня 2002 р. на посаді парикмахерка; - з 10 липня 2002 р. по 6 грудня 200 р. на посаді машиніста вентиляційних установок поверхні; - з 7 грудня 2005 р. по 7 червня 2006 р. на посаді ламповщика поверхні; - 8 червня 2006 р. по 21 вересня 2009 р. на посаді машиніста вентиляційних установок поверхні.

Водночас, рішенням № 3619 «Про відмову в призначенні пенсії», позивача повідомлено, що довідка № 945 та № 946 від 12 жовтня 2018 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, які видані Публічним акціонерним товариством «Лисичанськвугілля», відокремлений підрозділ «Шахта Привільнянська» не відповідає записам у трудовій книжці у період з 17 червня 1998 р. по 3 лютого 2000 р. Зокрема, у оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що позивач працювала рукоятчиком - сигналістом, а згідно довідок стволовою поверхні. Крім того, записи в картках форми Т-2 неможливо перевірити через погану якість ксерокопій. Відтак, пільговий стаж роботи позивача за списками № 2 становить 8 років 3 місяці 1 день, а страховий стаж складає 26 років 0 місяців 21 день.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно із п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затв. постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41.

Згідно з п.п. 1, 4 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до п.3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи позивача на відповідних посадах незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Відповідно до положень п.8 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ.

Комплексний аналіз вищезазначених норм дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Водночас, відповідно до п.10 Порядку№383 підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці позивач повинен подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконаної робота, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку №637.

Так, відповідно до п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи .

Згідно з п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ст. 101 Закону України №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 672/914/16-а, від 11 липня 2019 року у справі № 127/1849/17 та від 13 березня 2020 року у справі №263/13195/16-а.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що самі лише формальні неточності у документах, в тому числі записи, оформлені неналежним чином, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Так, Верховний Суд у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 зазначив, що на особу не може перекладались тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових мовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № 593/1452/16-а.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2.Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, суд зазначає, що згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Відповідачем, у свою чергу, не надано належних доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а лише вказується про неналежне оформлення запису в трудовій книжці, як формальну підставу для відмови у зарахуванні.

Колегія суддів звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

В той же час, твердження апелянта, що записи в картках форми Т-2 неможливо перевірити через погану якість ксерокопій колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідач не був позбавлений можливості витребувати у позивача записи ксерокопій в картках форми Т-2 належної якості.

В той же час, суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, дійшов вірних висновків щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII, а також щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача від 26 лютого 2019 р. № 3619.

Крім того, з метою відновлення порушених прав позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача, зобов`язавши Головне управління ПФУ у Київській області врахувати позивачу відповідні періоди роботи на підприємстві «Шахта Привільнянська», вказані у поданих нею документах, до стажу роботи на посаді, який дає право для призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення із заявою до органу Пенсійного фонду 26 листопада 2018 року відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенка Я.М.

Оксененко О.М.