Справа № 320/4962/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Київ № 320/4962/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 відповідно до ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - відповідач, приватний виконавець) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 15.04.2020 ВП № 61837519.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.04.2020 приватним виконавцем Дорошкевич Вірою Леонідівною прийнято постанову у ВП № 61837519 про арешт коштів боржника.

Позивач наголошує на протиправності такої постанови, оскільки вказаною постановою накладено арешт на всі рахунки, у тому числі на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «РайффайзенБанк Аваль», на який перераховується заробітна плата.

Додає, що накладення арешту на рахунок, який призначений для виплати заробітної плати унеможливлює своєчасне отримання заробітної плати та звертає увагу суду, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає жодного арешту коштів на рахунках в банку, якщо такий рахунок призначений для виплати заробітної плати.

Відтак, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.08.2020 позивачу поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження в адміністративній справі № 320/4962/20, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку ст. 287 КАС України, призначено судове засідання на 27 серпня 2020 року, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни завірені належним чином матеріали виконавчого провадження № 661837519.

У судовому засіданні 27.08.2020 представник позивача не заперечував щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження. Відповідач у судове засідання не прибув, участі повноважного представника у судовому розгляді справи не забезпечив, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження, та повторно витребував матеріали виконавчого провадження № 61837519.

22 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача про долучення до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження № 61837519.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2020 приватним виконавцем Дорошкевич Вірою Леонідівною прийнято постанову ВП № 6183751 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт грошові кошти на рахунках позивача, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

На підставі вказаної постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «РайффайзенБанк Аваль», який використовується для виплати заробітної плати позивачу.

Накладення арешту пов`язано з виконанням виконавчого напису нотаріуса № 6781 від 04.04.2020.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 13.05.2020 звернуте стягнення на доходи, які позивач отримує від АТ РайффайзенБанк Аваль», що пов`язано із стягненням суми боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ».

Не погоджуючись з діями приватного виконавця щодо прийняття постанови про арешт коштів боржника від 15.04.2020 позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними та приватними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Так, згідно з ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Слід додати, що відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваною постановою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , в АТ «РайффайзенБанк Аваль» для виплати позивачу заробітної плати, що підтверджується довідкою від 20.05.2020 № Д1-В43/30-39, виданої АТ «РайффайзенБанк Аваль» про те, що ОСОБА_1 відкрито картковий зарплатний рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 .

Також, факт того, що на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «РайффайзенБанк Аваль» здійснюється виплата заробітної плати, підтверджується витягом з історії по вказаному картковому рахунку за період з 01.04.2020 по 15.05.2020, виданою АТ «РайффайзенБанк Аваль» 15.05.2020 року.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частина 5 ст. 97 Кодексу Законів про працю України встановлює, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до частини 2 ст. 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно положень ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічна норма міститься також у статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Отже, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Не зважаючи на те, що рахунки, на які зараховується заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання, а банківське законодавство не містить визначення такого виду рахунків як «зарплатний», з метою забезпечення законного права громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю, Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19 дійшов правового висновку про те, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при накладенні арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, приватний виконавець не з`ясував, які рахунки є спеціальними, використовуються для виплати заробітної плати, які мають спеціальний режим використання, чим порушив вимоги п.7 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про зняття арешту із рахунку, який використовується для отримання заробітної плати, посилаючись на те, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «РайффайзенБанк аваль» є єдиним рахунком для виплати заробітної плати, і що після накладення арешту на вказаний рахунок позивач фактично залишився без заробітної плати, що є порушенням його конституційних прав. До заяви позивач надав документи, які підтверджують вказані обставини.

Однак приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна листом від 13.07.2020 № 65092 повідомила позивача про те, що арешт з рахунку, відкритого а АТ «РайффайзенБанк Аваль», буде знятий у разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення.

Статтею 68 Закону №1404-VIII встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 69 Закону №1404-VIII підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

За приписами статті 70 Закону №1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

За такого правового регулювання суд дійшов висновку, що при реалізації такого заходу примусового виконання рішення як звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, накладення арешту на кошти боржника не є імперативним обов`язком виконавця.

Відповідно до статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідачем не доведено, що не накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , який використовується для виплати заробітної плати відповідачу, призведе до неможливості реального виконання рішення.

Суд критично оцінює відмову відповідача зняти арешт із зазначеного рахунку без надання банком документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, оскільки така передумова не передбачена законодавством.

Суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку боржника № НОМЕР_1 в АТ «РайффайзенБанк Аваль», який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати відповідачу, що призводить до порушення його конституційних прав.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати постанову відповідача про арешт коштів боржника від 15.04.2020 ВП № 61837519.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 71-А) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 15.04.2020 ВП № 61837519, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Дорошкевич Вірою Леонідівною.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Дорошкевич Віри Леонідівни.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда