Справа № 280/5340/20
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 жовтня 2020 року о/об 14 год. 05 хв.Справа № 280/5340/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (69095, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Гоголя, буд.147; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист" (69002, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Запорізька, буд.9, кв.69; )

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі позивач) звернулося із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист" (надалі відповідач або ТОВ "ІПВК "Спецзахист"), в якому позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-проектно-виробнича компанія "Спецзахист" на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році у розмірі 116809,20 грн.

Позивач у позовній заяві зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за 2019 рік склала 64 особи. Таким чином, на думку позивача, середньооблікова кількість осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у відповідача повинна складати 3 особи. Згідно відомостей, наданих відповідачем у звіті за 2019 рік, середньооблікова кількість осіб з інвалідністю на підприємстві склала 1 особу. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ТОВ "ІПВК "Спецзахист" 116809 грн. 20 коп. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2019 році.

Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.21-23), в якому зазначено, що протягом 2019 року середньооблікова кількість працівників відповідача складала 64 особи, відповідно до чого, норматив робочих місць для осіб з інвалідністю складав 3 особи, з яких 1 була працевлаштована. Нормами чинного законодавства не покладено обов`язку підприємств самостійного пошуку інвалідів для подальшого працевлаштування, а лише визначено зобов`язання їх фактичного працевлаштування за умови звернення відповідних осіб до підприємства. Таким чином, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова їх від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів, тощо. З урахуванням наведеного, TOB «ІПВК «Спецзахист» виконало належні від нього дії щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, однак причини не працевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Також, позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.64-65) зазначено, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю покладено обов`язок, по-перше, виділити та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, по-друге, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, по-третє, якщо середнє облікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менш, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. Відповідачем до відзиву не надано жодного підтвердження належних доказів направлення інформації про попит на робочу силу (вакансії) на адресу територіальних органів державної служби зайнятості. Натомість, позивачем долучені до матеріалів справи документи, а саме запит позивача до Запорізького МЦЗ від 31.07.2020 за №04-329/1230, відповідно до якого Запорізьке обласне відділення ФСЗІ просить надати інформацію щодо TOB «ІПВК «Спецзахист», зокрема: чи інформувало підприємство центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю з грудня 2018 року по грудень 2019 року, яка кількість та які вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю заявлялися у звітності форми №3-ПН з грудня 2018 року по грудень 2019 року, чи приймало підприємство участь у заходах, які проводилися протягом 2019 року центром зайнятості у напрямку працевлаштування осіб з інвалідністю, тощо, та лист від 05.08.2020 за №4360 Запорізького МЦЗ згідно якого за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року TOB «ІПВК «Спецзахист» до Запорізького МЦЗ звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з інвалідністю не надавало. Спільних заходів у напрямку працевлаштування осіб з інвалідністю разом з Запорізьким МЦЗ не проводило.

Відповідачем подано до суду письмові пояснення (а.с.68-69), в яких зазначено, що відповідачем 08.10.2020 було подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, серед яких, зокрема знаходились: нотаріально посвідчена заява Харькова В.О., його копія пенсійного посвідчення; нотаріально посвідчена заява Машковцева A.M., його копія пенсійного посвідчення. На думку відповідача, зазначені докази підтверджують той факт, що TOB «ІПВК «Спецзахист» вживало зі свого боку необхідні дії щодо створення для осіб з інвалідністю робочих місць та фактичного їх працевлаштування. Зокрема, в нотаріальних заявах відображено той факт, що на початку 2019 року на сайті Work.ua перебувало оголошення TOB «ІПВК «Спецзахист» про наявність посади кошторисника, на яку зокрема була можливість працевлаштування особи з інвалідністю та що, зокрема, особи з інвалідністю зверталися до відповідача з метою працевлаштування, проте, у подальшому вони відмовилися від такого працевлаштування у зв`язку з тим, що вони віднайшли більш вигідні умови праці для себе. Тож, відповідач при наявності вчинення зі свого боку необхідних дій у пошуку та працевлаштуванні осіб з інвалідністю, не працевлаштувало останніх з причин незалежних від нього. А тому, невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю внаслідок дій, що не залежали від волі відповідача не може бути безумовною підставою для покладення на останнього відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарських санкцій та пені. Крім того, у відповідача протягом 2019 року середньооблікова кількість працівників складала 64 особи, з яких була працевлаштована 1 особа з інвалідністю - ОСОБА_1 . Вказаний факт підтверджується такими доказами як: копія пенсійного посвідчення, повідомленням про прийняття працівника на роботу, квитанцією №2 про отримання повідомлення про прийняття працівника на роботу, довідкою до акта огляду МСЕК, експертним заключенням ЛКК.

Ухвалою судді від 31.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 28.09.2020 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.09.2020 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 26.10.2020.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. (…) У межах зазначених нормативів здійснюється також працевлаштування осіб з інвалідністю унаслідок психічного розладу відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу".

Згідно поданого відповідачем «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік» за формою №10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача за 2019 рік склала 64 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, що працюють у відповідача за 2019 рік склала 1 особу, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» складає 3 особи (а.с.3).

Підприємства, які використовують працю осіб з інвалідністю, зобов`язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону праці»).

Відтак, у випадку, коли з урахуванням специфіки підприємства більшість посад на підприємстві пов`язані з важкими умовами праці, де заборонена праця осіб з інвалідністю, то праця осіб з інвалідністю має використовуватися на цьому підприємстві не інакше, як з урахуванням такої специфіки.

Згідно з пп.3.1 п.3 «Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої 10.02.2007 наказом Міністерства праці та соціальної політики України №42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 за №117/13384 (надалі «Інструкція щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів»), середньооблікова кількість працівників відображається відповідно до п.3.2 «Інструкції зі статистики кількості працівників», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722.

Відповідно до абз.1 пп.3.2.5 п.3.2 «Інструкції зі статистики кількості працівників», затвердженої 28.09.2005 наказом Державного комітету статистики України №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, … 12. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ «ІПВК «Спецзахист» за 2019 рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 1 особу.

Згідно з пп.3.3 п.3 «Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», для відповідача складає 3 особи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, у відповідності з ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.3 п.2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого 31.01.2007 постановою Кабінету Міністрів України №70 «Деякі питання реалізації норм Законів України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення»» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відтак, з урахуванням наведених вище норм законодавства України обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю покладається не тільки на роботодавців, а і на державну службу зайнятості.

Як зазначено у ч.6 ст.46 Закону України №5067-VI від 05.07.2012 «Про зайнятість населення», підбір підходящої роботи для осіб з інвалідністю (у тому числі шляхом розумного пристосування існуючого або створення нового робочого місця) здійснюється відповідно до їх професійних навичок, знань, індивідуальної програми реабілітації та з урахуванням побажань щодо умов праці.

Згідно з п.5 ч.2 ст.24 Закону України №5067-VI від 05.07.2012 «Про зайнятість населення» до заходів щодо сприяння зайнятості населення належать: сприяння зайнятості осіб з інвалідністю.

У листі Запорізького міського центру зайнятості від 05.08.2020 за №4360 на адресу позивача, в якому зазначено: «… На Ваш лист від 31.07.2020р. №04-329/1230 повідомляємо: що за період з грудня 2017 року по грудень 2019 року TOB «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» () не надавало звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка містила інформацію про вільні робочі місця для інвалідів. TOB «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» протягом 2018 та 2019 роках не приймало участь в заходах центру зайнятості присвячених працевлаштуванню інвалідів. …» (а.с.61).

Судом досліджені надані відповідачем: нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , копію його пенсійного посвідчення 3 групи інвалідності з дитинства (а.с.43, 45-50); нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 , копію його пенсійного посвідчення 3 групи інвалідності (44, 51-56); скріншот з сайту Work.ua, на якому розміщене оголошення відповідача про наявність вакансії від 13.02.2019 із зазначенням можливості працевлаштування особи з інвалідністю (а.с.74).

У заявах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , нотаріально засвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 , зазначено що на початку 2019 року через сайт в інтернет мережі Work.ua дані особи знайшли об`яву ТОВ «ІПВК «Спецзахист» на посаду кошторисник. Прийшовши на співбесіду відповідач повідомив їм, що шукає осіб з інвалідністю. Після співбесіди відповідач повідомив, що їх кандидатури підходять. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знайшли більш вигідні умови роботи на іншому підприємстві, то вони передумали працевлаштовуватись (а.с.43-44).

Суд перевірив інформацію відповідача щодо розміщення на сайті Work.ua оголошення про наявність вакансії із зазначенням можливості працевлаштування особи з інвалідністю. Дійсно, на сайті Work.ua розміщено оголошення відповідача про наявність вакансії із зазначенням можливості працевлаштування особи з інвалідністю (а.с.79-81).

Судом досліджено фотокопію оголошення відповідача про наявність вакансії із зазначенням можливості працевлаштування особи з інвалідністю, розміщеної у довільній формі (а.с.57).

На думку суду, не надання відповідачем до Запорізького міського центру зайнятості звітності «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка б містила інформацію про вільні робочі місця для осіб з інвалідністю, та не прийняття відповідачем участі у заходах Запорізького міського центру зайнятості присвячених працевлаштуванню осіб з інвалідністю не може безумовно свідчити про не вжиття відповідачем заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю та не може безумовно бути підставою для стягнення з відповідача адміністративно-господарської санкції та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

За матеріалами справи, відповідач при наявності вчинення зі свого боку необхідних дій у пошуку та працевлаштуванні осіб з інвалідністю, не працевлаштував останніх з причин незалежних від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем у 2019 році були створені.

При цьому, 19.03.2019 відповідачем було прийнято на роботу особу з інвалідністю ОСОБА_1 , що підтверджується: Пенсійним посвідченням Серії ААБ за №934188 (а.с.33-34, 70-71); Повідомленням про працевлаштування працівника на роботу від 19.03.2019, поданого до Державної фіскальної служби України (а.с.35-36, 72-73); Довідкою до акта огляду МСЕК Серії ВЛН за №019180 (а.с.75-76); Експертним заключенням від 21.12.1999 за №690 (а.с.77).

З урахуванням зазначеного, відповідачем доведено у суді вжиття заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач виконав всі можливі, залежні від нього заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році.

Згідно з ч.9 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

У стягненні з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору за подання адміністративного позову до суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 30.10.2020.

Суддя О.О. Прасов