Справа № 640/19878/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року м. Київ № 640/19878/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві

Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві (, адреса: 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15), в якому просить суд визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Клименко К.М. Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 04.06.20209 ВП №62260861 та про арешт коштів від 05.08.2020 №62260861.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувані постанови на підставі постанови №ДП18 №266055 виданої 01.12.2019 ДПП УПП у м. Києві про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 510 грн.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

04.06.2020 державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконанім постанови ДП18№26605 від 01 грудня 2019 року, що видав Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 грн. Разом з вказаною заявою відповідачеві було надіслано постанову у справі про адміністративне правопорушення ДП18№26605 від 01 грудня 2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 255, 00 грн., а у разі несплати протягом 15 днів, суми штрафу в розмірі 510, 00 грн.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.06.2020 відкрито виконавче провадження №62260861 з примусового виконання постанови ДП18 №266055.

05.08.2020 державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення, прийнято постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено до AT КБ «Приватбанк», AT «Універсал банк» для виконання та сторонам до відома.

Позивач, не погоджуючись з постановами державного виконавця Клименко К.М. Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 04.06.20209 ВП №62260861 та про арешт коштів від 05.08.2020 №62260861, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В силу вимог частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, 01.12.2019 капралом поліції Новигенею Галиною Миколаївною було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 №266055, якою на позивача - ОСОБА_1 накладено штраф за порушення правил дорожнього руху в розмірі 255 грн. та повідомлено позивача, що у разі несплати суми штрафу протягом 15 днів, органами державної виконавчої служби підлягатиме стягненню сума штрафу у подвійному розмірі, а саме - 510, 00 грн.

Зі змісту постанови ДП18 №266055 вбачається, що ОСОБА_3 01.12.2019 власноруч отримав зазначену постанову, що підтверджується підписом останнього в графі 9 постанови.

Позивачем не надано суду доказів того, що ним своєчасно протягом 15 днів з моменту отримання постанови ДП18 №266055 було сплачено суму штрафу в розмірі 255, 00 грн.

Відповідно до статті 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу (стаття 299 КУпАП).

Згідно зі статтями 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, матеріали справи свідчать, що позивачем протягом 15 днів з дня отримання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 №266055, яка набрала законної сили 01.12.2019 (день її вручення ОСОБА_3 ) не було сплачено суму штрафи в розмірі 255 грн., а отже, така постанова підлягала направленню до органів державної виконавчої служби з метою стягнення суми штрафи у примусовому порядку та в подвійному розмірі.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (частина друга статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту постанови про адміністративне правопорушення ДП18 №266055 судом встановлено, що датою набрання чинності постанови є 01.12.2019 (день її вручення ОСОБА_3 ).

Разом з тим, в тексті відзиву на позовну заяву відповідачем зазначено, що 04.06.2020 державному виконавцю надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ДП18 №266055, на підставі якої державним виконавцем 04.06.2020 і було відкрито виконавче провадження №62260861.

Беручи до уваги положення частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», за умовами якої виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, суд констатує, що постанову про адміністративне правопорушення ДП18 №266055, яка набрала законної сили 01.12.2019 пред`явлено до виконання з пропущенням встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2020 №62260861 відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, позаяк був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання.

Що стосується позовних вимог про скасування постанови про арешт коштів боржника від 05.08.2020 №62260861, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої та другої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Пункт сьомий частини третьої статті 18 Закону встановлює право, а не обов`язок виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121 встановлено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в п.3 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Тобто, накладаючи арешт на кошти боржника, суб`єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Завданням відповідача у сфері виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є не лише дотримання формальної процедури виконання передбачених повноважень, а також і запобігання факту порушення відповідним рішенням прав, свобод чи інтересів інших осіб та відсутність зловживань під час користування наданими законодавчими правами.

Отримавши на виконання виконавчий документ - постанову Управління патрульної поліції у м. Києві ДП18 №266055, яка набрала законної сили 01.12.2019, відповідач був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання, у зв`язку з пропуском, встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, встановивши протиправність дій відповідача при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження 04.06.2020 №62260861, а отже відсутність у державного виконавця правових підстав для застосування арешту коштів позивача, суд вважає, вимоги позивача про скасування постанови про арешт коштів боржника від 05.08.2020 №62260861 обґрунтованими.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, керуючись принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, визначеного ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про необхідність задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір» підстави ля розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Клименко К.М. Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 04.06.20209 ВП №62260861 та про арешт коштів від 05.08.2020 №62260861.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа