Справа № 380/2151/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2151/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я..

позивач ОСОБА_1 ,

від відповідача Вінак Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області) про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-105 від 10.12.2019 про стягнення з позивача 34532,87 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.12.2000 державним реєстратором Виконавчого комітету Стахановської (тепер Кадаївської) міської ради здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Підприємницьку діяльність позивач здійснювала на території м. Стаханів (тепер Кадіївка) Луганської області у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, пасажирським наземним транспортом міського та приміського сполучення та діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування до квітня 2014 року. Через бойові дії на сході країни та окупацію частини території займатись підприємницькою діяльністю на окупованій території виявилось неможливим, через що позивач звернулася із заявою про припинення підприємницької діяльності за власним бажанням. Запис про припинення державної реєстрації внесено 20.10.2015 та у витягу зазначено, що відомості про строк визначений фізичною особою-підприємцем або спадкоємцем, опікуном, піклувальником чи управителем майна фізичної особи-підприємця, для заявлення кредиторами своїх вимог відсутні.

В 2017 році позивач переїхала у м. Львів, стала на облік як внутрішньопереміщена особа.

30.12.2019 отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.12.2019, яку вважає необґрунтованою, складеною з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Позивач покликалася на те, що п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2464-VI, у зв`язку з воєнними діями та проведенням АТО, особа вважається звільненою від виконання своїх обов`язків зі сплати єдиного соціального внеску за період з 14.04.2014 до закінчення АТО. При цьому, відповідальність, штрафні санкції та фінансові санкції за невиконання обов`язків платника єдиного внеску за період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції до платників єдиного внеску не застосовуються. Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Також зауважила, що в п. 4 оскаржуваної вимоги відсутня дата набрання чинності, а тому така є нікчемною, оскільки порушено необхідні вимоги щодо її складання.

Оскільки оскаржувана вимога порушує права позивача, вона звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 17.03.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 30.03.2020 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін.

17.04.2020 за вх. №20363 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /а.с.41-43/. Зазначив, що відповідно до акта прийому-передачі від 30.05.2016 позивача передано з обслуговування Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова. За змістом вказаного акта та картки особового рахунку у ОСОБА_1 є борг зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 345322,87 грн. за період з 20.12.2006 по 01.01.2011, а не як стверджує позивач зі сплати єдиного соціального внеску. Станом на 01.12.2019 вказаний борг не погашено.

У зв`язку з викладеним відповідач сформував та скерував позивачу вимогу про сплату боргу від 10.12.2019, отриману нею 31.12.2019.

Оскільки про оскарження у судовому порядку вимога про сплату боргу від 10.12.2019 позивач повідомила відповідача зверненням від 05.02.2020, вимога ще не набрала законної сили та у ній не може бути проставлена дата набрання законної сили.

Також зауважив, що строки давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафу згідно з ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у даному випадку не застосовуються.

Відповідач вважає оскаржувану вимогу правомірною, такою, що прийнята у порядку і спосіб, передбачені чинним законодавством, а тому слід залишити таку в силі.

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 23.09.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

22.10.2020 за вх. №54537 від позивача надійшла відповідь на відзив /а.с.82-85/. Позивач у тому числі зазначила, що в даних правовідносинах вона виступає як платник єдиного внеску. Зазначила, що положення підп. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як змін безпосередньо до останнього закону щодо виключення п. 9-4 цього закону внесено не було.

Оскільки спірні правовідносини виникли у період з 19.03.2004 по 10.12.2019 відповідно до приписів Конституції України, принципів застосування законів у часі, вважає правильним застосування норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема п. 9-4 розділу VIІІ, в редакції, яка виникла на момент виникнення спірних правовідносин.

Також позивач покликалася на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити.

Суд заслухав пояснення позивача та представника відповідача, з`ясував підстави позову, відзиву, відповіді на відзив, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи, та, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності з 22.12.2000 по 20.10.2015; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

30.05.2016 відповідно до підп. 10.3 п. Х Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-2 та постанови правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015 №9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» Управління Пенсійного фонду в Міловському районі Луганської області передало платника страхованих внесків фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною юридичної адреси та відповідно до листа №1260/04-13 скерувало акт прийому-передачі від 30.05.2020 /а.с.44/.

Згідно з вказаним актом прийому-передачі платника страхових внесків від 30.05.2016, борг позивача становить 34532,87 грн. /а.с.45/.

10.12.2019 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу №Ф-105 на суму 34532,87 грн. та відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та на підставі картки особового рахунку платника вимагав сплатити недоїмку зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені в сумі 34532,87 грн. /а.с.8/.

Позивач вказану вимогу одержала 30.12.2019.

05.02.2020 вона звернувся до відповідача щодо періоду утворення заборгованості та згідно з листом від 13.02.2020 отримала відповідь на таке / а.с.25, 26/.

Не погоджуючись із вимогою від 10.12.2019, вважаючи її протиправною та такою, що порушує її права позивач звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-ІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин до 01.01.2011).

Серед іншого, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками (ст. 5 Закону №1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1058-ІV:

- страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 14 Закону №1058-ІV страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (ч. 1 ст. 15 Закону №1058-ІV).

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону №1058-IV (в редакції, що діяла до 01.01.2011 - в періоді часу, за який нараховані страхові внески), суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Частиною 15 ст. 106 Закону №1058-ІV визначено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ, діє з 01.01.2011) .

Пунктом 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464-VІ встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до абз. 6 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VІ на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вищезазначеними нормами відповідачу надано повноваження щодо застосування фінансових санкцій та стягнення заборгованості із сплати страхових внесків нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року.

Процедура стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені врегульована Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постанова правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі Інструкція №21-1).

Згідно з п. 8.1. Інструкції №21-1 стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій.

Пунктом 8.2. Інструкції №21-1 передбачено, що органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 8.3. Інструкції №21-1 вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов`язаний сплатити зазначені у вимозі суми. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку (п.п. 8.4, 8.5 Інструкції №21-1).

Згідно з актом прийому-передачі від 30.05.2016 Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області передано заборгованість по внесках на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яке обліковується за позивачем в сумі 34532,87 грн., в тому числі недоїмка - 25090,54 грн., штрафна санкція - 7944,47 грн., пеня - 1497,86 грн. Відповідно до картки особового рахунку платника податків заборгованість позивача виникла у період з 20.12.2006 по 01.01.2011 /а.с.26, 27-29/.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач уповноважений здійснювати заходи щодо стягнення вказаної заборгованості з позивача, у тому числі, мав право виставити оскаржувану вимогу про сплату боргу від 10.12.2019 (така виникла до 01.01.2011, строки давності щодо стягнення не застосовуються).

Відповідно до п. 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться/проводилась антитерористична операція - звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. При цьому, достатньою підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Приписами п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону№2464-VI визначено, що відповідна заява подається до органів доходів і зборів за основним місцем обліку не пізніше тридцяти днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

3) допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;

4) подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю;

5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до податкового органу;

6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі;

7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи;

8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи;

9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам;

10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей;

11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в податковому органі як платник єдиного внеску;

12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Проаналізувавши вимоги зазначений статей суд не встановив звільнення у зв`язку з діями відповідних норм від сплати заборгованості за період до 01.01.2011.

Позивач також не надала суду доказів того, що вона перебуває на обліку в в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться/проводилась антитерористична операція, а також, що нею подано відповідну заяву щодо звільнення її від виконання обов`язків передбачених ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час прийняття Закону №911-VIІІ зазначений пункт Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI на підставі Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 2 березня 2015 року № 219-VIII, мав нумерацію « 9-4», а не « 9-3».

Пункт 9-4 розділу VIII виключено на підставі Закону № 440-IX від 14.01.2020.

Верховний Суд у рішенні від 30.03.2018 у зразковій справі №812/282/18 зазначив, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів в зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальність за порушення вимог Закону № 2464.

Однак у даному випадку, мало місце порушення вимог ст. 106 Закону України №1058 вчинене до 01.01.2011.

З огляду на викладене покликання позивача на вказані норми є безпідставними.

Щодо покликань на недоліки в оформленні вимоги від 10.12.2019 в частині незазначення дати набрання такою законної сили, суд зазначає таке.

Згідно з абз. 2 п. 8.5 Інструкції №21-1 про оскарження вимоги до суду страхувальник зобов`язаний письмово повідомити протягом трьох робочих днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу.

Оскільки про оскарження вимоги позивач повідомив відповідача 05.02.2020, суд погоджується з покликанням відповідача на те, що вимога є неузгодженою та у ній не могла бути проставлена дата набрання законної сили.

З огляду на викладене, оцінивши долучені до матеріалів докази у сукупності, а також вимоги чинного законодавства суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога від 10.12.2020 є такою, що відповідає критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України та є правомірною.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України відшкодування витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 258, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.11.2020.

Суддя Кравців О.Р.