Справа № 460/4787/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року м. Рівне №460/4787/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ ДПС у Рівненській області,
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови щодо зарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності з 03.11.2000 по 04.03.2015 та зобов`язання зарахувати до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 03.11.2000 по 04.03.2015 і зробити перерахунок пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що досягла пенсійного віку, загальний страховий стаж складає більше 43 років, з них 15 років страховий стаж від здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується записами в трудовій книжці. Тому, позивач вважає протиправною відмову відповідача зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 2000 по 2015 роки. На підставі викладеного позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/4787/20. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначено на 28.07.2020.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначає, що позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідної форми до управління не подавала. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 взята на облік як фізична особа-підприємець з 03.11.2000. До зарахування стажу як суб`єкту підприємницької діяльності за період з 1998 по 2002 роки позивач надала свідоцтво про державну реєстрацію від 04.08.1998. Трудовий стаж підприємців на спрощеній системі оподаткування до 01.01.2004 підтверджується: спеціальним торговим патентом; довідкою про сплату страхових внесків; свідоцтва про сплату єдиного податку; патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку. Жодного з перелічених документів позивачем не надано. З 01.01.2004 підприємницька діяльність зараховується до страхового стажу у разі сплати страхових внесків. Відповідно до листа ГУ ДФС у Рівненькій області інформацію щодо суми отриманих доходів від підприємницької діяльності за період з 03.11.2000 по 04.03.2015 немає можливості, оскільки їх строк зберігання закінчився. Таким чином, страховий стаж позивача, врахований для обчислення пенсії складає 27 років 3 місяці 20 днів. Відповідачем враховано період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по вересень 2005 року відповідно до сплачених страхових внесків. Відомості про сплату страхових внесків за період здійснення позивачем підприємницької діяльності за період з жовтня 2005 року по 04.03.2015 відсутні. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В підготовчому засіданні 28.07.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Рівненській області; оголошено перерву до 10.09.2020.

Ухвалою від 31.07.2020 у третьої особи витребувано докази.

10.09.2020 підготовче засідання відкладено до 06.10.2020.

06.10.2020 Головне управління ДПС у Рівненській області надало наявні у нього докази на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності у певні періоди (а.с.70-188).

Ухвалою суду від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду країни в Рівненській області.

За даними пенсійного обліку загальний страховий стаж позивача становить 27 років 3 місяці 20 днів (а.с.12).

Позивач звернулася до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності з 03.11.2000 по 04.03.2015.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 12.06.2020 №3985-5896/Л-02/8-1700/20 повідомило, що страховий стаж позивача, врахований для обчислення пенсії становить 27 років 3 місяці 20 днів. Зокрема, враховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по вересень 2005 року відповідно до сплачених внесків. Згідно з відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про сплату страхових внесків за період здійснення позивачем підприємницької діяльності з жовтня 2005 року по 04.03.2015 відсутні. Враховуючи викладене, підстави для зарахування позивачу до страхового стажу обчислення пенсії періоду здійснення підприємницької діяльності з жовтня 2005 року по 04.03.2015 відсутні. Для обчислення пенсії позивача враховано заробітну плату з 01.01.1984 по 31.12.1988 згідно з поданою довідкою та з 01.01.2004 по 02.09.2005 за даними системи персоніфікованого обліку (а.с.19-20).

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно з підпункту 3 підпункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній" №793 від 03.10.2018 внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Судом встановлено, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності в період з 03.11.2000 по 04.03.2015 позивачем було надано відповідачу копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.8-10, 13).

При цьому, позивач зверталася до Головного управління ДПС у Рівненській області із заявою від 12.09.2019 про надання інформації про систему оподаткування, на якій вона перебувала як фізична особа-підприємець та суму отриманих доходів за період з 03.11.2000 по 04.03.2015.

Головне управління ДПС у Рівненській області листом від 15.10.2019 №1500/ФОП/17-00-50-13 повідомило, що надати запитувану позивачем інформацію за період з 03.11.2000 по 04.03.2015 немає можливості у зв`язку з тим, що дані документи видалені до знищення. Дата припинення підприємницької діяльності 04.03.2015 (а.с.17-18).

Враховуючи вищевикладені норми законодавства суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності з 03.11.2000 (а.с.8-10), основним видом її економічної діяльності було визначено: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків на ринках іншими товарами (а.с.13).

Підприємницьку діяльність припинено 03.03.2015 (а.с.189)

За даними ГУ ДПС у Рівненській області, з 03.11.2000 по 31.03.2009 ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в податковому органі як суб`єкт підприємницької діяльності, подавала відповідну звітність, в якій зазначала про здійснення роздрібної торгівлі на підставі торгового патенту (а.с.71-143).

З 01.04.2009 по 31.12.2010 ОСОБА_1 подавала звітність, в якій вказувала, що підприємницькою діяльністю тимчасово не займається (а.с.144-164).

За 2011 та 2012 роки а також за два квартали 2013 року ОСОБА_1 подавала податкову звітність з прочерками, тобто вказувала про відсутність будь-якого доходу від здійснення підприємницької діяльності (а.с.165-171, 180-184).

З 01.07.2013 ОСОБА_1 отримала свідоцтво платника єдиного податку (а.с.14) і за третій та четвертий квартали 2013 року подала декларації на підтвердження провадження підприємницької діяльності та отримання доходу (а.с.176-179, 185-188).

Також, квитанцією №2 підтверджується факт подання ОСОБА_1 податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи -підприємця за 2014 рік (а.с.15).

Таким чином, суд вважає, що періоди провадження підприємницької діяльності позивача з 3 листопада 2000 року по 31 грудня 2003 року підлягають зарахуванню до її трудового стажу, позаяк матеріалами справи достеменно встановлено, що в цей період часу вона перебувала на спрощеній системі оподаткування, а саме із застосуванням фіксованого податку (торгового патенту).

Відповідач зазначає, що періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з квітня 2004 року по вересень 2005 року позивачу зараховано до загального страхового стажу, але разом з тим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин.

Що стосується решти періоду, то суд зауважує, що відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня у зв`язку із знищенням документів не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від її волі і на які вона не могла вплинути.

Оскільки за даними податкової звітності судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.11.2000 по 31.03.2009 здійснюючи підприємницьку діяльність (роздрібна торгівля на ринку) сплачувала торговий патент, а з 01.07.2013 по 31.12.2014 здійснюючи таку ж підприємницьку діяльність сплачувала єдиний податок, в межах чого не могла не сплачувати і єдиний внесок, то вона має право на зарахування даних періодів до страхового стажу.

Окрім того, суд вважає, що позивач зі свого боку вчинила всі залежні від неї дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю та сплати ЄСВ, і у неї відсутня будь-яка можливість в інший спосіб отримати такі відомості.

Крім того, суд зазначає, що дії Управління при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача відповідного періоду зайняття підприємницькою діяльністю, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п. 4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій та рішень.

Крім того, твердження відповідача про те, що позивач звернувся із заявою відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а не із заявою про перерахунок пенсії, суд вважає безпідставними. Відповідач відмовляючи у зарахуванні стажу не зазначав, що заява позивачем подана всупереч норм чинного законодавства.

В ході судового розгляду підтверджено право позивача за зарахування до страхового стажу таких періодів підприємницької діяльності ОСОБА_1 :

1) з 03.11.2000 по 31.03.2009;

2) з 01.07.2013 по 31.12.2014.

Відповідно до цього, позовні вимоги підлягають задоволенню саме в цій частині. Що стосується решти періодів, а саме з 01.04.2009 по 31.03.2013 та з 01.01.2015 по 03.03.2015, то жодних доказів тому, що у ці періоди ОСОБА_1 отримувала дохід від підприємницької діяльності та/або сплачувала ЄСВ судом не здобуто, а тому підстави для задоволення цих вимог відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно із частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційну частину судових витрат судового збору, сплаченого згідно з квитанцією №N0I5W3571M від 26.06.2020, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.21), а саме у розмірі 420,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вулиця Короленка, 7, місто Рівне, 33028; ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, ), - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу певного періоду зайняття підприємницькою діяльністю, викладену у листі №3985-5896/Л-02/8-1700/20 від 12.06.2020.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 03.11.2000 по 31.03.2009 та з 01.07.2013 по 31.12.2014, і зробити відповідний перерахунок її пенсії.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області пропорційну частину судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, а саме у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 15 жовтня 2020 року.

Суддя Н.В. Друзенко