Справа № 440/3894/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Київ № 440/3894/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження, з урахуванням особливостей визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовом Фонду державного майна України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 10 червня 2020 року №60573408,

ВСТАНОВИВ:

Фонд державного майна України звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Департамент ДВС МЮУ) та просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №60573408 від 10 червня 2020 року, винесену відповідачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №440/2133/19 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди. Зазначене рішення суду першої інстанції змінено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області з 18 травня 2019 року шляхом виключення з резолютивної частини рішення дати поновлення на посаді -18 травня 2019 року. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 червня 2020 року залишено без задоволення касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області, рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а також додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №440/2133/19 залишені без змін.

Надалі за зазначеними судовими рішеннями постановою державного виконавця Департаменту ДВС МЮУ від 12 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №60573408 з примусового виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі №440/2133/19.

Листом від 17 грудня 2019 року Фонд державного майна України повідомив відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді у зв`язку з припиненням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області та зміною резолютивної частини рішення суду.

Проте, 10 червня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання судового рішення у розмірі 10 200,00 грн., яку Фонд державного майна України вважає протиправною, оскільки вважає, що неможливість виконання рішення суду пов`язана з об`єктивними обставинами та поважними причинами, зокрема, через припинення діяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області як юридичної особи, а також подачею заяви про роз`яснення судового рішення, про що відповідач був повідомлений належним чином листом від 17 грудня 2019 року. У подальшому ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, позивачем подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду першої інстанції.

Отже, позивач стверджує, що існують поважні причини, які позбавляють Фонд державного майна України виконати судові рішення, які не враховані державним виконавцем, тому існують правові підстави для визнання постанови про накладення штрафу протиправною та її скасування. Посилаючи на такі обставини, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року передано адміністративну справу за позовом Фонду державного майна України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, після чого ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року, поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження у справі №440/3894/20, визначено розгляд провадити суддею одноособово з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 08 жовтня 2020 року, витребувано у Департаменту ДВС МЮУ завірені матеріали виконавчого провадження ВП №60573408.

Від відповідача 01 жовтня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву та витребувані матеріали виконавчого провадження. З відзиву вбачаються заперечення проти позовних вимог, зазначається, що позивачем наведені надумані підстави для скасування постанови про накладення штрафу, об`єктивні та поважні причини для невиконання судових рішень у позивача відсутні, відповідно відсутні й підстави для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця.

В судовому засіданні 08 жовтня 2020 року представники сторін надали свої пояснення щодо позовних вимог, з урахуванням їхньої думки суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши наявні у справі документи і матеріали, врахувавши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, за постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі 440/2133/19 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди. Зазначене рішення суду першої інстанції змінено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області з 18 травня 2019 року шляхом виключення з резолютивної частини рішення дати поновлення на посаді -18 травня 2019 року. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18 червня 2020 року залишено без задоволення касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області, рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а також додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №440/2133/19 залишені без змін.

Листом від 17 грудня 2019 року №10-25-22456 позивач повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з припиненням як юридичної особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області та зміною резолютивної частини рішення суду першої інстанції. Також позивач повідомив про направлення до суду заяви про роз`яснення судового рішення. За результатами розгляду заяви ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі №440/2133/19 відмовлено у її задоволенні.

Не погодившись з ухвалою від 27 грудня 2019 року, позивач оскаржив її в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду міста Києва.

Відкриті відомості, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказують на те, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2020 року задоволено клопотання Фонду державного майна України про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 по справі № 440/2133/19 та поновлено процесуальний строк.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року прийнято до провадження справу 440/2133/19 за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди.

Іншою ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року по справі № 440/2133/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди. Одночасно зупинено дію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року по справі № 440/2133/19.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року по справі № 440/2133/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, призначено до апеляційного розгляду в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.

Отже, розгляд заяви позивача про роз`яснення судового рішення триває, остаточного рішення судом апеляційної інстанції не ухвалено.

Водночас, як вже встановлено судом, про подання заяви про роз`яснення рішення суду від 29 серпня 201 року у справі №440/2133/19 Фонд державного майна України листом від 17 грудня 2019 року №10-25-22456 повідомив відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, що не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до положень частин четвертої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Також, частиною п`ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України передбачена можливість оскарження ухвали про відмову у роз`ясненні судового рішення, якою скористався позивач.

За змістом частини першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З наведеного вбачається, що обов`язковою умовою для винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду, є відсутність поважних причин, які перешкоджають виконанню такого рішення.

Відповідач заперечує проти позову, вважаючи, що не існує поважних причин для не виконання судового рішення, посилаючись на те, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі №440/2133/19 вже розглянуто заяву боржника про роз`яснення судового рішення від 29 серпня 2019 року та відмовлено в її задоволенні. При цьому, судом в ухвалі від 27 грудня 2019 року зазначено, що судове рішення у справі №440/2133/19 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №440/2133/19, визначено, що виконання резолютивної частини рішення суду повинно реалізовуватися у відповідності із мотивувальною частиною цього рішення, оскільки остання містить наведення мотивів та застосування норм права. Судом також встановлено, що суть тексту судового рішення ясна та не двозначна, труднощів в розумінні не викликає, а тому розширеного тлумачення шляхом його роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує, а резолютивна частина судового рішення повністю узгоджується з вимогами статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України "Зміст рішення" та містить усі необхідні складові та реквізити.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується та зазначає, що у даному випадку мають місце поважні причини, передбачені процесуальним законом - частини четверта та п`ята статті 254 Кодексу адміністративного судочинства, які зупиняють перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, зокрема - розгляд судом заяви позивача про роз`яснення судового рішення.

За таких обставин, суд вважає винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу передчасною та вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, лише при задоволенні позову.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись статтями 94, 160-165, 167, 254, 257-263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фонду державного майна України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 10 червня 2020 року №60573408 - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 10 червня 2020 року ВП №60573408 про накладення на Фонд державного майна України штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Фонду державного майна України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Фонд державного майна України, адреса: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, , тел. .

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда