Справа № 260/3021/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2020 рокум. Ужгород№ 260/3021/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ПФУ у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, ), в якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №0700-0327-8/29466 від 20 серпня 2020 року у переведенні на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та здійснити нарахування й виплату з 14 серпня 2020 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ-ї групи відповідно до ч.9 ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в додатках №01-48/11 від 03.06.2020 року та №01-48/12 від 03.06.2020 року, виданих Міжгірською районною держадміністрацією Закарпатської області, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 вересня 2004 року по 31 січня 2020 року позивач працював на посадах державної служби в Міжгірській районній державній адміністрації. З 10.03.2015 року позивач перебував на обліку в головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - відповідач) і отримую пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як особа з інвалідністю III групи загального захворювання, а з 30 червня 2020 року позивачеві встановлено II групу інвалідності загального захворювання. Позивач наголошував, що станом на 01 травня 2016 року у нього був наявний стаж державної служби 10 років, а тому він має право на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ-ї групи відповідно до ч.9 ст.37 Закону України "Про державну службу". Однак, згідно рішення №0700-0327-8/29466 від 20 серпня 2020 року відповідач відмовив позивачеві у переведенні такого на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу". З огляду на викладене позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

12.10.2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 08.10.2020 р., відповідно до якого проти задоволення позову заперечив, вказавши на те, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законодавством, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в період з 01 вересня 2004 року по 31 січня 2020 року позивач працював на посадах державної служби в Міжгірській районній державній адміністрації, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 15-20).

З 10.03.2015 року позивач перебував на обліку в головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - відповідач) і отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як особа з інвалідністю III групи загального захворювання.

30 червня 2020року позивачеві встановлено II групу інвалідності загального захворювання (а.с. 14).

14 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо переведення його з пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ ) (а.с. 11-12).

До вказаної заяви позивач додав довідки №01-48/11 від 03.06.2020 року №01-48/12 від 03.06.2020 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Відповідач листом від 20 серпня 2020 року №0700-0327-8/29466 відмовив позивачеві у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу", посилаючись на те, що право на призначення такої позивач, відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, набуде тільки після досягнення 62 років (а.с. 13).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889 (далі - Закон № 889).

Відповідно до п. 2 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-УІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723- XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723- ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-1V, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 201 1 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-1V особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки, позивач станом на 01 травня 2016 року займав посаду державної служби та мав 12 років стажу державної служби.

З огляду на те, що 30 червня 2020 року позивачеві встановлено II групу інвалідності загального захворювання, та станом на 01 травня 2016 року позивач мав понад 10 років стажу державної служби, а також перед зверненням за призначенням пенсії згідно Закону України "Про державну службу" працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, отже позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. Відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом №1058-1V, на пенсію державного службовця по інвалідності II групи відповідно до Закону №3723-XII.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у переведенні на пенсію державного службовця по інвалідності II - ї групи відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону України "Про державну службу", оскільки Закон №3723-ХІІ не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Аналогічний правовий висновок щодо подібних правовідносин викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18 та в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №348/2370/16-а.

Таким чином, для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату позивачеві з 14 серпня 2020 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1, ч.2 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, отже питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалося.

На підставі наведеного та керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ПФУ у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №0700-0327-8/29466 від 20 серпня 2020 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 14 серпня 2020 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ-ї групи відповідно до ч.9 ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в додатках №01-48/11 від 03.06.2020 року та №01-48/12 від 03.06.2020 року, виданих Міжгірською районною держадміністрацією Закарпатської області, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII «Перехідних положень» КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

СуддяЮ.Ю.Дору