Справа № 560/2269/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2269/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

28 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівська база нафтопродуктів" до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Старокостянтинівська база нафтопродуктів» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДПС у Хмельницькій області від 21 січня 2020 року № про сплату 250 000,00 гривень за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що регулюється Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року позов задоволено.

Судом визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "С" від 21 січня 2020 року №.

Також, судом стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старокостянтинівська база нафтопродуктів" судові витрати в розмірі 3750,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Серед іншого, відповідачем відзначено про неврахування судом першої інстанції доводів відповідача про недоведеність позивачем факту відсутності реалізації пального саме 01.07.2019 року.

У письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції, позивач заперечив проти доводів відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції, ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та віднайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено перевірку позивача, за результатами якої складено Акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним від 26.11.2019 №0043/22-01-32-01/23837143 (далі - Акт від 26.11.2019).

Перевіркою встановлено, що згідно бази АІС "Податковий Блок" наявний факт реалізації 01.07.2019 року на АЗС, що знаходиться за адресою Старокостянтиніський район, с. Старий Остропіль, вул. Центральна, 2/42, дизельного пального на суму 199,9 грн. при відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що порушує ст. 15 ЗУ №481/95-ВР від 19.12.1995 із змінами та доповненнями (арк. спр. 9).

На підставі Акту від 26.11.2019 ГУ ДПС у Хмельницькій області винесено податкове повідомлення - рішення форми "С" від 21 січня 2020 року №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 250000,00 гривень (арк. спр. 7).

Позивач оскаржив винесене відповідачем податкове повідомлення рішення в адміністративному порядку.

Рішенням ДПС України №12492/6/99000/04-0606 від 02.04.2020 податкове повідомлення - рішення форми "С" від 21 січня 2020 року № залишено без змін, а скаргу ТОВ "Старокостянтинівська база нафтопродуктів" - без задоволення (арк. спр. 16-17).

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, правомірності оскаржуваного рішення, що підтверджено доказами, які перевірено судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія відзначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності, ліцензій, свідоцтв, у том числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений ст. 80 ПК України, згідно якої фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

У відповідності до вимог п. 86.5. ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Закон Укріїни «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», в редакції Закону № 2628-VIII від 23.11.2018, (далі Закон № 2628-VIII) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2628-VIII ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з ч. 20 ст. 15 Закону № 2628-VIII роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Частино 2 статті 17 Закону № 2628-VIII передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону № 2628-VIII рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Механізм застосування цих фінансових санкцій визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 2628-VIII, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі - Порядок № 790).

Так, пунктом 2 Порядку № 790 встановлено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Згідно п. 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством (п. 6 Порядку № 790).

Системний аналіз наведених норм доводить, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Здійснення ж таких дій без ліцензії вважається правопорушенням, за яке передбачено застосування фінансових санкцій до такого суб`єкта господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено фактичну перевірку позивача, за результатами якої складений відповідний акт.

В ході перевірки було встановлено факт роздрібної торгівлі позивачем пальним без наявності відповідної ліцензії, а саме: згідно бази АІС "Податковий Блок" встановлено, що 01.07.2019 було реалізовано дизельне пальне на суму 199,9 грн. в той час як на АЗС, що знаходиться за адресою Старокостянтиніський район, с. Старий Остропіль, вул. Центральна, 2/42 була відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним, що порушує ст. 15 ЗУ №481/95-ВР від 19.12.1995 із змінами та доповненнями (арк. спр. 9).

Позивач, заперечуючи факт наявності вказаного правопорушення, вказує, що 30.06.2020 о 23:40 було розпочато видачу дизельного пального і в період видачі пального відбулось відключення електроенергії. Відновлення подачі електроенергії відбулося 01.07.2019 об 00:41 год. У зв`язку з відновленням подачі електроенергії, автоматизована система обліку автоматично завершила розпочатий процес.

Відповідно до листа Акціонерного товариства Хмельницькобленерго за №2020-0513-1772 від 13.05.2020, 30.06.2019 о 23 годині 45 хвилин на диспетчерський пункт Старокостянтинівського РЕМ АТ "Хмельницькобленерго" телефоном надійшло повідомлення про відсутність електропостачання на АЗС за адресою: вул. Центральна, 2/42, с. Старий Остропіль, Старокостянтинівський район, Хмельницька область. Електропостачання було відновлено о 00 годин 45 хвилин 01.07.2019.

Зазначена обставина також підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Журналу пошкоджень Старокостянтинівського РЕМ (арк. спр. 45).

Витягом з бази ІС "Податковий блок" підсистеми чеки РРО стверджено наявність чеку продажу дизельного пального за ціною 25,02 грн. на загальну суму 199,91 гривень (арк. спр. 63).

Отже, судова колегія зауважує, що позивач не заперечує факту роздруківки касовим апаратом чеку саме 01.07.2019 о 00:41 год., при цьому стверджує, що видача пального розпочата 30.06.2019 о 23:40, однак внаслідок відключення електроенергії автоматизована система обліку автоматично завершила розпочатий процес лише 01.07.2019 о 00:41 год.

Надаючи оцінку, вказаним обставинам, судова колегія враховує наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Перелік додаткових вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій - спеціалізованими електронними контрольно-касовими апаратами (далі - ЕККА), що призначені для реєстрації на автозаправних станціях (далі - АЗС) продажу пального (бензину, дизельного пального, скрапленого газу тощо), супутніх товарів і послуг, встановлено Технічними вимогами до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, які затверджені Додатком 7 до протокольного рішення Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 року № 13 (далі - Технічні вимоги).

Згідно з п. 16 Технічних вимог, при попередній оплаті друкування чека повинно здійснюватися до початку відпускання пального, при оплаті за фактично відпущене пальне - після закінчення його відпускання (встановлення роздавального крана в ПРК). У разі якщо при відпусканні пального за попередньою оплатою з будь-яких причин пальне було отримано не в повному обсязі, ЕККА повинен забезпечувати обов`язкове друкування видаткового чека встановленої форми. При цьому об`єм фактично недоотриманого пального повинен визначатися як різниця об`ємів попередньо сплаченого і фактично відпущеного пального через даний роздавальний кран ПРК.

В призмі викладеного, судова колегія зважає, що обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення позивачем приписів ст. 5 Закону №265/95-ВР та пункту 10 розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування розрахункових операцій, що застосовується для реєстрації за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.06.2016 року №547 (далі Порядок 547).

Так, зокрема приписами ст. 5 Закону №265/95-ВР встановлено, що на період виходу з ладу реєстратора розрахункових операцій та здійснення його ремонту або у разі тимчасового, не більше 7 робочих днів, відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного реєстратора розрахункових операцій.

Згідно пункту 10 розділу ІІІ Порядку 547 якщо на період виходу з ладу РРО або в разі відключення електроенергії операції проводяться з використанням книги ОРО або розрахункової книжки, після встановлення відремонтованого (резервного) РРО або відновлення постачання електроенергії необхідно провести через РРО суми розрахунків за час роботи з використанням розрахункової книжки, а також відповідно до контрольної стрічки (у випадку обнулення оперативної пам`яті) - за час роботи, що передував виходу РРО з ладу або відключення електроенергії, окремо, за кожною ставкою податку на додану вартість, акцизного податку або іншого податку (збору), після чого слід виконати Z-звіт. За потреби виконується операція "службове внесення" на суму готівки, що зберігається на місці проведення розрахунків.

Колегією суддів, серед іншого, враховується надана позивачем інформація стосовно особливостей програмування системи видачі пального на АЗС, яка працює наступним чином: покупець замовляє товар (вид пального), оператор в електронній системі вводить об`єм, вид пального, колонку видачі та кран видачі, а після завершення видачі пального видається фіскальний чек про здійснену операцію.

Відповідачем вказані пояснення не спростовані. Доказів існування іншої або альтернативної системи видачі пального та відповідно здійснення розрахунків на АЗС відповідачем не надано.

Тож, суд апеляційної інстанції, не заперечуючи правомірності визначення відповідачем порядку здійснення розрахункових операцій в разі відключення електроенергії, не вбачає за можливе застосувати його до даних правовідносин, оскільки наведеними вище приписами Закону №265/95-ВР та Порядку 547 не визначено алгоритму дій суб`єкта господарювання в разі необхідності здійснення розрахунку за фактично отримане пальне, тобто з врахуванням обсягу фактично наданого пального і друкування чеку після його відпуску.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який грунтується на здійсненому аналізі доказів, наданих позивачем, що будь-яких порушень з технічної сторони обліку та відпуску пального на АЗС, на разі не вбачається.

При цьому, судова колегія враховує, що контролюючим органом в спростування вказаного не надано жодного доказу. Зокрема, контролюючим органом не доведено факт здійснення позивачем торгівлі (продажу) пальним, як це передбачено ч. 20 ст. 15 Закону №481/95-ВР, в період відсутності ліцензії, а саме 01.07.2019.

Тобто, висновки фактичної перевірки сформовані лише на підставі витягу з бази ІС "Податковий блок" підсистеми чеки РРО, в якій відображено наявність чеку продажу дизельного пального з датою 00:41 год. 01.07.2019.

При цьому, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта, що друк чеку міг відбутись не тільки після відпуску пального, а й до початку відпуску пального (при попередній оплаті), оскільки останні грунтуються виключно на припущеннях контролюючого органу.

В даному випадку, позивач, не заперечуючи факт продажу пального надав належні докази в підтвердження того, що вказана подія була розпочата 30.06.2019 року, однак через виникнення технічних причин, що не залежали від волевиявлення позивача, була завершена 01.07.2019 року. Натомість відповідачем наведене не спростовано.

Крім того, контролюючим органом не було встановлено обставин наявності вини позивача в порушенні податкового законодавства щодо порядку РРО.

Натомість, позивач належними доказами доводить, що ним як добросовісним платником, вживались усі дії, спрямовані задля уникнення порушення законодавства та були прийняті накази про зупинення продажу пального з 01.07.2019 до моменту отримання ліцензії.

Окрім того, судова колегія враховує той факт, що за результатами господарської діяльності у червні 2019 року позивачем було сформовано податкову декларацію з податку на додану вартість за звітній період, яка подана та отримана ДФС України, що підтверджується квитанцією №2 від 16.07.2019 року, та зереєстровано в ЄРПН податкову накладну від 30.06.2019 року №108 на суму 10628,33 грн. З ПДВ, що підтверджується квитанцією №1 від 03.07.2019 року. Тобто, позивачем правомірно відображено свою господарську операцію у червні 2019 року, в т.ч. з реалізації пального на суму 199,90 грн.

Посилання відповідача виключно на відомості з АІС «Податковий блок», суд вважає необґрунтованими оскільки неможливо визнати їх як належні докази у справі, з урахуванням принципів належності, достовірності, допустимості доказів встановлених статтями 73, 74, 75 Кодексу адміністративного судочинства України, так як така інформація не ґрунтується на безпосередньому дослідженні.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 19.09.2018 у справі № 826/7227/16 (№К/9901/57008/18).

Будь-яких інших підстав для висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства контролюючим органом не надано.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують порушення позивачем вимог ч.20 ст.15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального від 19.12.95 №481/95-ВР (далі Закон №481), контроль за дотриманням яких покладено на податковий орган.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.