Справа № 640/25372/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 640/25372/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови включити суму заборгованості по невиплаченої пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2014 року по 31.11.2016 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві включити суму заборгованості по невиплаченої пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2014 року по 31.11.2016 року як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недотриманою у зв`язку з його смертю.

На обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що на підставі недостовірної інформації відповідача до свідоцтва про право на спадщину за законом була внесена не вся сума заборгованості недотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , а саме, в період з 01.11.2014 року по 31.08.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 19.05.2020 року відповідачем подано відзив, в якому зазначено, що Управлінням було видано разове доручення на виплату пенсії за період з 24.05.2016 року по 30.04.2019 року в сумі 244 649 грн. 89 коп. Недотримана пенсія була виплачена у листопаді 2019 року, відповідно до частини першої статті 46 Закону №1058. Зауважує, що позивач просить зобов`язати Управління виплатити недотриману пенсію за період, який не зазначений у свідоцтві про право на спадщину.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа №337/2019) позивачу належить пенсія, яка була нарахована, але не виплачена з 12.10.2016 року по 30.04.2019 року в розмірі 253 381 грн. 40 коп., яка належала померлому станом на 16.09.2019 року, що підтверджується довідкою виданою Головним управлінням пенсійного фонду України в м. Києві від 16.09.2014 року №204217/04.

ОСОБА_1 21.11.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив включити суму заборгованості по невиплаченій пенсії ОСОБА_2 з моменту припинення виплати пенсії по серпень 2016 року як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недотриманою у зв`язку з його смертю.

Листом №288957/04 від 27.11.2019 року відповідачем надано відповідь, згідно з якою, розмір недотриманої пенсії, який був виплачений, визначений за період, початок якого рахувався від дня звернення позивача зі свідоцтвом про право на спадщину з урахуванням норм статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше, ніж по місяць смерті пенсіонера включно, тобто, за три роки з моменту звернення спадкоємця з усіма необхідними документами до органів пенсійного фонду.

Не погоджуючись з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 року №№ 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України 16.12.1993 року № 3721-ХІІ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється № 1058-IV.

Стаття 4 Закону № 1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно зі статтею 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Статтею 1219 Цивільного кодексу України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Слід також зазначити, що відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі статтею 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення частин 2, 3 статті 52 Закону № 1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Розмір недотриманої пенсії розраховується за період відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1058-IV, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами. Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно заяви, що міститься в матеріалах справи, позивач звернувся до відповідача з проханням взяти на облік 24.05.2019 року.

З огляду на викладене, у разі неотримання пенсії померлим пенсіонером більше трьох років, недотримана пенсія у зв`язку зі смертю виплачується відповідно до частини 3 статті 52 Закону №1058-IV.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2019 року, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: пенсії, яка була нарахована, але не виплачена з 12.09.2016 року по 30.04.2019 року, в розмірі 253 381 грн. 40 коп., яка належала померлому на підставі довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 16.09.2019 року за №204217/04.

Проте, як висновується з матеріалів справи, позивачем не надано до суду доказів того, що ОСОБА_2 не виплачувалася пенсія саме у період з 01.11.2014 року по 31.11.2016 року. Так само, не надано доказів щодо того, чи звертався померлий за отриманням пенсії у строки, передбачені законодавством.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві визначено період з 24.05.2016 року по 30.04.2019 року в загальній сумі 244 649 грн. 89 коп., яка виплачена у листопаді 2019 року.

Отже, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належного підтвердження щодо не виплати саме з 01.11.2014 року по 31.11.2016 року пенсії ОСОБА_2 , суд доходить висновку про відсутність можливості дослідження та встановлення даного факту, у зв`язку з чим доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що в разі невиплати з незалежних від органу пенсійного фонду та від пенсіонера причин, слід застосовувати приписи частини другої статті 46 Закону № 1058-IV в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Повне рішення складено 27.10.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна