Справа № 160/9888/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року Справа № 160/9888/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24.01.2020 р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VПІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, як особі, яка працює повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці на підставі заяви про призначення пенсії, поданої в межах строку звернення.
Зауважено, що з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ. Правила означених законів містять розбіжність при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 щодо вікового цензу.
Позивачем було зауважено, що при вирішенні питання щодо визначення необхідного пенсійного віку, відповідач керувався приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Проте, позивач переконаний, що при вирішення питання призначення пенсії відповідач повинен був застосовувати приписи п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки найбільш сприятливим для позивача при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
Отже, позивач вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначенні пенсії та вважає, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
14.09.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. Зауважив, що питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 , Списком № 2 та пенсії на пільгових умовах незалежно від віку врегульовано ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже, вимога позивача щодо призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсій забезпечення", не відповідає чинному законодавству. Вказав, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" від 03.10.2017 N 2148-VІІІ на час звернення за призначенням пенсії 17.03.2020 року є діючим та не визнаний неконституційним повністю або в його окремій частині.
Відповідач звернув увагу на те, що на час звернення за призначенням пенсії 17.03.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 46 років, отже, не досягла віку, встановленого п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (48 років 6 місяців) та не набула права на призначення пенсії за віком за Списком № 1.
Відповідно до витягу з програмного комплексу ІКІС ПФУ ППВП станом на 31.01.2020 року загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 06 місяців 01 день, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 21 рік 02 місяця 14 днів, що достатньо для призначення пенсії згідно ст.114 Закону №1058.
З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що позивач набуде право на призначення пенсії на пільгових умова при досягненні віку 48 років 6 місяців.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 17 березня 2020 року позивач звернувся до відділу з призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ з питань призначення пенсій № 14) з метою призначення пенсії за віком по списку № 1.
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.
У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України) (абзац перший п. 2.1 Рішення).
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII та „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.
Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо (абзаци перший та другий п. 2.2 Рішення).
Як свідчать матеріали справи, позивач 17.03.2020 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1973 року народження і старші після досягнення ними серед іншого, такого віку: 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.
Відповідачем зроблено висновок, що оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то він має право на пільгову пенсію після досягнення пенсійного віку, а саме, 48 років 6 місяців, згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Оскільки на момент розгляду заяви від 19.03.2020 про призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 встановлено, що вона не досягла пенсійного віку згідно п.1 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (48 років 6 місяців), тому відділ з призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відділ з питань призначення пенсій № 14) відмовив в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
У позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому ним 23.01.2020 рішенні №1-р/2020. Проте, зміст позовної заяви свідчить, що позивач вважає, що при призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 слід застосовувати п. "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням висновків вказаного рішення Конституційного Суду України.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Так, згідно п. а) ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
Відтак, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено порядок застосування ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за яким редакція вказаної статті до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII має застосовуватися до осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, досягли пенсійного віку - чоловіки 50 років та жінки 45 років, та набули необхідний стаж.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VІІІ від 03.10.2017 було доповнено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розділом XIVI ПЕНСІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ОКРЕМИХ КАТЕГОРІЙ ГРОМАДЯН, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017.
Суд зазначає, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціювання системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 з моменту набрання законної сили Законом України №2148-VІІІ від 03.10.2017 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" - з 11.10.2017.
Оскільки Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VІІІ від 03.10.2017 є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак, рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017.
Відповідно до п. 1 статті 114 розділу ХІV-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, оскільки ОСОБА_1 виповнилось 45 років у 2018 році, то умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не на підставі п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вона не досягла 45 років до 11.10.2017 (дату набуття чинності внесенням змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Таким чином, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як такій, що не досягла пенсійного віку.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням викладеного, на підставі аналізу норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що при відмові у призначенні позивачу пенсії не встановлено порушення відповідачем норм пенсійного законодавства, відтак, в задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Судові витрати у справі не стягуються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник