Справа № 826/9959/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9959/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» - Васільєва Віталія Олександровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування наказу №853 від 26.10.2016,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 «Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу.

На підставі Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444 з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, позивач уклав з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 28.10.2016 договір купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н, а пізніше - договір купівлі-продажу природного газу від 12.04.2017 №17-204-Н.

Пунктами 1.1 та 1.2 указаних договорів визначено зобов`язання продавця (ПАТ «Нафтогаз України») передати покупцеві (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») у 2016-2017 роках природний газ у відповідному обсязі, а покупця - прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору. Природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Згідно з доводами позивача на виконання умов згаданих договорів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року передало ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» природний газ для постачання побутовим споживачам на загальну суму 5 037 348 130,59 грн., з яких 2 775 760 960,68 грн. відшкодовано державою за рахунок пільг, субсидій та компенсацій за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі - Порядок №20), з квітня по вересень 2017 року - 702 047 218,92 грн.

Пунктом 6 договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н та договору від 12.04.2017 №17-204-Н визначено порядок та умови проведення розрахунків відповідно до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України. Суть цих змін зводиться до того, що упродовж 90-денного терміну, що має відліковуватися з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, покупець має розрахуватися за придбаний природний газ.

Так, абзацами 1-3 підпункту 6.1 пункту 6 вищевказаних договорів передбачено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують 5-денний строк.

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі - Порядок №20), визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструкторизованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вуглевидобувними підприємствами.

Відтак, кошти, якими позивач повинен розрахуватись з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», мають бути виділені як субвенція, сформована за рахунок коштів, отриманих в тому числі і від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та/або підприємств, пов`язаних із ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Процедура фінансування субвенцій складається з декількох етапів та регулюються бюджетним законодавством, на яке позивач не може впливати. В розрахунках за надані пільги, субсидії та компенсації бере участь значна кількість суб`єктів: надавачі послуг, їх постачальники, органи державної влади та місцевого самоврядування.

Практика відшкодування надавачам послуг вартості ресурсів (товарів, послуг) та специфіка формування і використання фінансових ресурсів (бюджету) для забезпечення завдань та функцій, які здійснюються відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування свідчить, що надходження бюджетних коштів протягом бюджетного періоду є нерівномірним і тривалість їх надходження за процедурою, визначеною Порядком №20, може бути розтягнута на місяці.

При цьому відповідно до Порядку №20 до розрахунків включаються суми пільг та субсидій лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України виключно за умови відсутності боргу перед учасниками за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку (п.7 Порядку №20).

Ураховуючи, що позивач як учасник розрахунків відповідно до Порядку №20 має право отримані з бюджету кошти на оплату природного газу перерахувати виключно на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України», проведення розрахунків в порядку та строки, визначені пунктом 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н та від 12.04.2017 №17-204-Н, редакція якого відповідає умовам Примірного договору, затвердженого оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, ставить позивача в за відомо нерівні умови перед іншими учасниками ринку природного газу, зокрема, перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», оскільки проведення розрахунку у визначені пунктом 6.1 Примірного договору строки без дотримання процедури проведення розрахунків відповідно до Порядку №20 автоматично позбавляє позивача права на відшкодування вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок державного бюджету, що, в свою чергу, призводить до нарахування штрафних санкцій з боку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за порушення строків розрахунків за укладеними з ними договорами купівлі-продажу природного газу.

За твердженням позивача інші джерела фінансування для покриття його витрат, понесених у зв`язку із придбанням природного газу для забезпечення потреб пільгових категорій населення та громадян, які отримують субсидію, крім тих, що надходять відповідно до Порядку №20, відсутні.

Оскільки на практиці систематично має місце затримка фінансування бюджетними установами коштів в рахунок погашення спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу, то встановлення оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України 90-денного строку для сплати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вищевказаних, коштів не відповідає умовам фактичних строків проведення розрахунків.

У період з жовтня 2017 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ураховуючи затримку проведення фінансування суми вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу, ініціювало звернення до суду із позовами до відповідного управління праці та соціального захисту населення про стягнення заборгованості. Проте, через тривалий строк судового розгляду справи, ефекту у вигляді прискорення повернення коштів не відбулося.

У квітні 2018 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовами до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені у розмірі 204 587 901,62 грн. за договором від 28.10.2016 №16-405-Н та за договором від 12.04.2017 №17-204-Н у зв`язку несвоєчасними розрахунками за придбаний газ. При цьому поза увагою залишилося несвоєчасне перерахування державою в особі розпорядника коштів (Казначейська служба) перерахування коштів суми вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу.

Таким чином, прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваної постанови щодо внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій стосовно встановлення норми про те, що «остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу» без дотримання державою строків проведення компенсацій є дискримінаційним по відношенню до позивача.

Встановлення такого строку, за висновком позивача, є порушенням:

- пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу», відповідно до якого ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови, що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб.

- статті 2 згаданого Закону, відповідно до якої рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації, які поширюється також на суб`єктів ринку природного газу у випадках, передбачених цим Законом.

Ураховуючи вищевикладене, єдиним шляхом захисту порушених прав позивача є визнання судом оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України протиправною та її скасування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позовача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

27 жовтня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» - Тітовим Ігорем Сергійовичем подано клопотання про зупинення провадження у справі №826/9959/18 до набрання законнох сили судовим рішенням у справі №640/21996/20, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначене вище клопотання обґрунтоване тим, що у разі відмови у задоволенні позову у справі №640/21996/20 та виключенням ТОВ «Дніпропетровськгаз збуд» з переліку постачальників із спеціальними обов`язками останній не буде зобов`язаний керуватись Примірним договором, що в свою чергу свідчитиме про відсутність предмету спору у справі №826/9959/18, а провадження у справі буде підлягати закриттю.

Підстави зупинення провадження у справі визначено ст.236 КАС України.

Так, відповідно до ч. ч. 1,2 ст.236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі: 1) смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи, ліквідації суб`єкта владних повноважень, іншого органу, а також злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, - до встановлення правонаступника; 2) необхідності призначення або заміни законного представника сторони чи третьої особи - до вступу у справу законного представника; 3) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; 4) звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для примирення - до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні; 5) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 6) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді - до припинення врегулювання спору за участю судді.

Суд має право зупинити провадження у справі в разі: 1) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до одужання; 2) знаходження учасника справи у довгостроковому відрядженні, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до повернення з відрядження; 3) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі - до припинення перебування на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 4) призначення судом експертизи - до одержання її результатів; 5) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів - до надходження ухвали суду, який виконував доручення, про виконання доручення або неможливість виконання доручення; 7) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів; 8) надходження заяви про відвід - до вирішення питання про відвід; 9) розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі; 10) постановляння ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом - до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.

Надаючи оцінку зазначеній вище вимозі представника апелянта колегія суддів приходить до висновку, що зазначена вимога є передчасною, оскільки не стосується саме предмету та вимог даної справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, затвердженої постановою НКРЕКП від 16.05.2017 №653 (раніше - на підставі ліцензії серії АЕ №295559, переоформленої рішенням НКРЕКП від 01.09.2015 №2248).

З метою постачання природного газу побутовим споживачам позивач, на підставі Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (далі - Примірний договір), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України до пункту 20 Примірного договору, уклав з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 28.10.2016 договір купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н, а пізніше - договір купівлі-продажу природного газу від 12.04.2017 №17-204-Н.

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1. указаних договорів продавець (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») зобов`язується передати покупцеві (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») у 2016-2017 роках природний газ, а покупець прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору; природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Пунктом 6 указаних договорів визначено порядок та умови проведення розрахунків між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України», які відтворюють порядок та умови проведення розрахунків покупцем за придбаний природний газ, визначений пунктом 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (далі - Примірний договір), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, відповідно до якої:

«Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, на підставі акта приймання-передачі природного газу.

Оплата вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20».

Відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 до пункту 20 Примірного договору, цей пункт викладено в новій редакції, а саме:

« 20. Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, на підставі акта приймання-передачі природного газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 (Офіційний вісник України, 2005 р., № 2, ст. 88; 2009 р., № 5, ст. 123; 2011 р., № 5, ст. 249) (далі - Порядок), протягом 90 днів починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі коли продавець протягом п`яти робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують такий п`ятиденний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті за процедурою, передбаченою Порядком, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі ненадання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків (в тому числі коригуючі акти), передбачений абзацом четвертим цього пункту, до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому у разі, коли покупець надасть продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння розрахунків (в тому числі коригуючі акти) пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині суми, зазначеної в такому акті звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актах), буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного акта звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) припиняється нарахування продавцем неустойки, 3 відсотків річних, а також інфляційних нарахувань на суму, зазначену в такому акті звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актах), на період з дати надання акта звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.».

Згідно з пояснювальною запискою до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853, прийняття цього нормативно-правового акту обумовлене виявленням проблемних питань, пов`язаних із укладенням та реалізацією договорів в частині здійснення розрахунків за природний газ, та необхідністю удосконалення положень Примірного договору.

Не погоджуючись із цими змінами, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, яка кореспондує зі статтею 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» органи державної влад та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 113, 116 Конституції України, статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Повноваження Уряду закріплені статтями 2, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до яких до основних завдань Кабінету Міністрів України, поміж іншого, віднесено забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики. Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів забезпечує здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статі 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

За змістом статей 49, 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у формі постанов видає акти нормативного характеру.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України.

Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі - Положення №758).

Згідно з пунктом 3 цього Положення на НАК «Нафтогаз України» покладено обов`язок продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктом 9 і 10 цього Положення.

Згідно з пунктом 10 Положення №758 купівля-продаж природного газу між НАК «Нафтогаз України» та постачальником природного газу із спеціальними обов`язками здійснюється за регульованою оптовою ціною, розрахованою з урахуванням формули, визначеної пунктом 12 цього Положення, відповідно до договору, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між НАК «Нафтогаз України» та постачальником природного газу із спеціальними обов`язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, затвердження Примірного договору, а також внесення змін до нього належить до повноважень Кабінету Міністрів України, що позивачем не заперечується.

Як вбачається зі змісту позову, позивач не погоджується зі змінами, внесеними оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України до пункту 20 Примірного договору, в частині, що стосується встановлення строків розрахунків покупців природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», оскільки кошти, які позивач повинен сплатити ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за придбаний природний газ, який він у подальшому реалізує для побутових потреб населення, в тому числі пільгових категорій громадян та громадян, що отримують субсидію, формуються з коштів, отриманих ним з місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету за реалізований пільговим категоріям громадян природний газ, і які (кошти) у вигляді субвенції з державного бюджету позивач, як правило, отримує несвоєчасно, що, в свою чергу, унеможливлює своєчасний розрахунок з ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

При цьому не бере до уваги твердження відповідача про те, що станом на час звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови пункт 20 Примірного договору уже діяв в іншій редакції у зв`язку із внесенням до нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №25 «Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій», а також про те, що свої вимоги позивач обґрунтовує законодавчими актами, які на час його звернення до суду з позовом втратили чинність. Наведене обґрунтовується тим, оцінка судом оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України здійснюється за наслідками її перевірки на відповідність актам законодавства, які були чинними станом на час її прийняття.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок №20), яким визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Так, згідно з пунктом 2 Порядку №20 Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобов`язань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

За змістом пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі - Порядок №256), фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм.Києві та Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв`язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком №20.

Управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм.Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

Пунктом 7 Порядку №256 визначено, що Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов`язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Пунктом 8 Порядку №256), визначено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Згідно з пунктом 6 Порядку №20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку №20).

Пунктом 2.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок №493), визначено, що відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - органи Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів, відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (пункт 2.5 Порядку №493).

Як вірно стверджує позивач, для розрахунку вартості природного газу, реалізованого для побутових потреб споживачам, які мають пільги або отримують субсидії, та отримання підприємствами паливно-енергетичного комплексу компенсації за такий газ, необхідний відповідний перелік дій за участі постачальники природного газу для побутових потреб населення та органи державної влади, а саме:

- підписання актів звіряння між покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету;

- підписання спільних протокольних рішень;

- надання розпорядником коштів до органів казначейства платіжних доручень;

- виділення коштів;

- перерахування органами Казначейства коштів на рахунок постачальників послуг.

Проте, незважаючи на те, що процедура повернення коштів постачальникам природного газу для побутових потреб пільгових категорій населення та громадян, які отримують субсидію, складається з декількох етапів за участі декількох учасників, аналіз викладених вище правових норм дає підстави суду дійти висновку, що 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, є достатнім строком, для отримання постачальником природного газу для побутових потреб населення коштів за рахунок субвенцій з державного бюджету на погашення вартості природного газу, спожитого пільговою категорією громадян та громадянами які отримують субсидії, та в подальшому для остаточного розрахунку з ПАТ «НАК «Нафтогаз» з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій.

Окремі випадки несвоєчасного перерахування позивачу коштів за надані за рахунок субвенцій з державного бюджету на погашення вартості природного газу, спожитого пільговою категорією громадян та громадянами, які отримують субсидії, якими позивач обґрунтовує свої доводи про недостатність 90-денного строку для вищевказаних розрахунків з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» свідчать про неналежне виконання окремими органами виконавчої влади покладених на них відповідними законодавчими актами завдань та функцій, та не є доказами необґрунтованого встановлення Кабінетом Міністрів України строку для проведення розрахунків за придбаний газ між постачальниками природного газу та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Щодо посилання позивача про дискримінаційний характер оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України, колегія суддів зазначає наступне.

Інстанції критично ставиться до зазначених вище посилань та звертає увагу на положення частин другої та третьої статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у частині першій цієї статті.

Рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Зокрема, згідно з принципом згідно недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити:

- до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу;

- до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» вказує, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою при визначенні того, чи такою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення .

Як встановлено частиною третьою статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації», не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

- спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

- здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

- надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

- встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

- особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

За висновком суду, зміни, внесені оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України до пункту 20 Примірного договору в частині встановлення для розрахунків постачальників природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 90-денного строку, починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, не є дискримінаційними стосовно позивача, оскільки не призводять до встановлення:

- юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків позивача, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях,

- юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків позивача, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.

Оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України не надає жодних переваг іншим постачальникам природного газу зі спеціальними обов`язками, усі вони разом із позивачем перебувають у рівних умовах щодо укладення договору купівлі-продажу газу для побутових потреб населення.

Разом з тим суд апеляційної інстанції приходит до висновку за доцільне звернути увагу на те, що статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

-примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Ураховуючи приписи частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що при укладенні господарського договору щодо купівлі-продажу природного газу на основі Примірного договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, з урахуванням змін, внесених до пункту 20 Примірного договору оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені таким Примірним договором або доповнювати його умови.

Відтак, визначені пунктом 20 Примірного договору строки для здійснення розрахунку покупця із ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за придбаний газ за взаємною згодою сторін можуть бути змінені при укладенні договору купівлі-продажу природного газу, що свідчить про відсутність дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

Доцільно зауважити, що останнім абзацом пункту 20 Примірного договору в редакції, затвердженій оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, передбачено, що покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту.

Відмова ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від укладення з позивачем договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н на умовах, відмінних від визначених Примірним договором, свідчить про здійснення господарської діяльності з дотриманням вимог статті 179 та 184 Господарського кодексу України та не є доказом дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

Так само не є підтвердженням дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України невиконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» окремих вимог укладеного з позивачем договору щодо купівлі-продажу природного газу, на які вказує позивач.

Крім того, не погоджуючись із 90-денним строком, починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, для розрахунку з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», встановленим абзацом третім пункту 20 Примірного договору в редакції оскаржуваної постанови, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 в цілому, тобто й інші абзаци пункту 20 Примірного договору. Проте, жодних доводів щодо протиправності решти приписів пункту 20 Примірного договору позов не містить, що також свідчить про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України в цілому.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що позовна заява ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» - Васільєва Віталія Олександровича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль