Справа № 826/15692/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Київ № 826/15692/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС України в м.Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у місті Києві

про визнання протиправними та скасування наказу, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління МВС України в м.Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у місті Києві в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив:

1. визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в м. Києві № 39 о/с від 23.08.2018р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.п. п.64 Положення про проходження служби №114 «через скорочення штатів» з посади начальника сектору боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві;

2. поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві з дня незаконного звільнення з 27.08.2018 року;

3. визнати нікчемним Акт від 25.06.2018 «про відмову в ознайомленні з попередженням» затверджений заступником Голови ліквідаційної комісії Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві Н.В. Зіненко;

4. стягнути з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення, з 27.08.2018 року по винесення судом рішення про поновлення на роботі з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати (К=2.81) згідно п.10 Порядку №100 затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р., ст.27 ЗУ «Про оплату праці»,ч.2 ст.235 КЗпП України, правової позиції Верховного суду України у справі №6-203цс14 від 21.01.2015р., та Постанови КМУ від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та правової позиції ВСУ від 24.06.2009р.;

5. стягнути Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, з дня звільнення - з 27.08.2018 року по день фактичного розрахунку згідно ст.116, 117 КЗпП України.

6. стягнути з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 17.01.2017 року по 20.02.2017 року за 25 робочих, з урахуванням індексу інфляції К= 1,1535 в зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі: 6 752 грн. 88 кой. ( 5854, 25гр.* 1,1535 = 6752,88);

7. стягнути з Подільського РУ Г`УМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 14.03.2018 року по 27.08.2018 року за 113 робочих днів у сумі 26 461 грн. 21 коп. (113*234,17= 26461,21);

8. стягнути з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за 55 діб невикористаних ним щорічних чергових відпусток за 2011, 2012 роки з урахуванням індексу інфляції (К=2,37) в зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі: 22 184 грн. 26 кой. (9360,45 гри. *2.37=22 184 грн. 26 коп.) та не здійсненням зазначеного розрахунку в день звільнення позивача - 27.08.2018р.;

9. стягнути з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за 60 діб невикористаних ним щорічних чергових відпусток за 2016, 2017 роки в сумі 10 225 грн. 80 коп., оскільки в день звільнення позивача - 27.08.2018р. зазначений розрахунок здійснено не було;

10. визнати розрахунок невикористаної частини щорічної відпустки за 2018 рік зазначений у наказі ГУМВС України в м. Києві №39 о/с від 23.08.2018 року у кількості 17 діб невірним та зобов`язати ГУМВС України в м. Києві перерахувати кількість днів відпустки за 2018 рік за період з 06.11.2017р. по 28.08.2018р.;

11. визнати протиправними дії Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, що виразились у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 07.08.2018 року «Про надання невикористаної щорічної відпустки за 2018» та відмові надати Позивачу відпустку згідно п.56 Положення №114 затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991;

12. зобов`язати Подільське РУ ГУМВС України в м. Києві розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 07.08.2018 року «Про надання невикористаної щорічної відпустки за 2018» відповідно до п.56 Положення №114 затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991;

13. зобов`язати Подільське РУ ГУМВС України в м. Києві надати ОСОБА_1 чергову щорічну відпустку за 2018 рік на підставі п. 56. Положення №414 затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 згідно його заяви від 07.08.2018 «Про надання невикористаної щорічної відпустки за 2018» та видати відповідний наказ (тривалістю 25 діб згідно наданого розрахунку);

14. стягнути з ГУМВС України в м. Києві моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 систематичними незаконними звільненням з органів внутрішніх справ «через скорочення штатів» (втретє) наказом ГУМВС України в м. Києві №39 о/с від 23.08.2018 - у розмірі 50 000 грн.;

15. стягнути з ГУМВС України в м. Києві та МВС України на користь ОСОБА_1 різницю заробітної плати за час виконання нижче оплачуваної роботи в зв`язку з визнанням постановами Окружного адміністративного суду м. Києва, які набрали законної сили від 22.07.2015 №826/8018/15 та від 28.04.2015 №826/5723/15 переведення Позивача на нижче оплачувану роботу (посаду) незаконним з урахуванням індексу інфляції у розмірі 13 440 грн. 83 коп. (9868,45*1,362 = 13440,83);

16. зобов`язати МВС України та ГУМВС України в м. Києві поновити строк присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року, про що видати відповідний наказ;

17. визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України в м. Києві, щодо розгляду поданих ОСОБА_1 рапортів від 06.02.2017 від 04.07.2018 «про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» відповідно до п. 34 Положення №114 відповідно до п. 34 Положення №114» та не присвоєнні ОСОБА_1 чергового спеціального звання «капітан міліції»;

18. зобов`язати ГУМВС України в м. Києві та МВС України, розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 06.02.2017 «про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» відповідно до п. 34 Положення №114» та рапорт від 04.07.2018 «про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» відповідно до п. 34 Положення №» 114» та видати відповідний наказ;

19. зобов`язати ГУМВС України в м. Києві та МВС України підготувати подання про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року відповідно до п.34 Положення про проходження служби затвердженого Г1КМУ №114 від 29.07.1991

20. зобов`язати ГУМВС України в м. Києві та МВС України видати відповідний наказ про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року відповідно до п.34 Положення про проходження служби затвердженого ПКМУ №114 від 29.07.1991;

21. визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України в м. Києві, що виразилась у залишенні без розгляду рапорту ОСОБА_1 зареєстрованого в ГУМВС України в м. Києві за вх. №М-1647-ОП від 05.11.2015р про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого ПКМУ від 29.07.1991 №» 114 у зв`язку з виявленим бажанням проходити службу в органах національної поліції;

22. зобов`язати ГУМВС України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 зареєстрований в ГУМВС України в м. Києві за вх. № М-1647-ОП від 05.11.2015р про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого ПКМУ від 29.07.1991 №114, у зв`язку з переходом на роботу (службу) в інші міністерства, цоов (установи, організації) в зв`язку з виявленням бажання проходити службу в Національній поліції у визначений Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.205р. № 580-VIII строк;

23. зобов`язати ГУМВС України в м. Києві видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого ПКМУ від 29.07.1991 №» 114 у зв`язку з переходом на службу до національної поліції на запропоновану ГУ НП України в м. Києві рівнозначну вакантну посаду, на яку він дасть згоду;

24. визнати протиправною бездіяльність ГУ НП України в м. Києві, що виразилась у залишенні без розгляду відповідно до п. 9 Розділу ХІ Закону «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. № 540-VIII рапорту ОСОБА_1 зареєстрованого в ГУМВС України в м. Києві за вх. №М-1647-ОП від 05.11.2015р. «про виявлене бажання продовжити службу в Національній поліції» адресований начальнику ГУМВС України в м. Києві Терещуку О.Д. та заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015р. «про прийом на службу до Національної поліції» адресований т.в.о. начальника ГУ НП в м. Києві Терещуку О.Д. в яких ОСОБА_1 виявив бажання проходити службу в органах Національної поліції та не запропонуванні ОСОБА_1 , рівнозначних посад, що заміщуються поліцейськими;

25. зобов`язати ГУ НП України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 «про виявлене бажання продовжити службу в Національній поліції» зареєстрований в ГУМВС України в м. Києві за вх. № М-1647-ОП від 05.11.2015 року адресований начальнику ГУМВС України в м. Києві Терещуку О.Д. та заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015р. «про прийом на службу до Національної поліції» адресовану т.в.о. начальника ГУ НП в м. Києві Терещуку О.Д. відповідно до вимог п. 9 Розділу ХІ Закону «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. № 540-VIII, запропонувати вакантні рівнозначні посади в штаті ГУ НП України в м. Києві, що заміщуються поліцейськими та прийняти відповідний наказ про призначення ОСОБА_1 на службу до органів Національної поліції відповідно до п. 9 Розділу XI Закону «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №540-VIII, як прибулого переходом з органів внутрішніх справ працівника;

26. стягнути з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві компенсацію за недораховані невикористані 5 діб щорічної відпустки за 2011 рік (в зв`язку з помилкою в розрахунках) з урахуванням індексу інфляції (К=2,37) в зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 2 016 грн. 75 коп. (850,95*2,37= 2016,75)

27. стягнути з ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку виплати суми заборгованості - фінансової різниці за 7 8 семестр навчання в НАВС, що виникла у ГУМВС України в м. Києві з 06.11.2015 по день здійснення розрахунку з позивачем 14.09.2018, з урахуванням індексу інфляції і 3% річних у розмірі 2916 грн. 64 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням вимог Конституції України та чинних нормативно-правових актів. З огляду на вищевикладене вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідачами подано відзиви на адміністративний позов в якому зазначають, що під час прийняття оскаржуваного наказу діяли у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування такого наказу та задоволення позовних вимог.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва закрито провадження у справі № 826/15692/18 в частині позовних вимог про зобов`язання ГУМВС України в м. Києві поновити строк присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року, про що видати відповідний наказ; стягнення з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану ним щорічну чергову відпустку за 2011, 2012 роки; про стягнення з ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 різницю заробітної плати за час виконання нижче оплачуваної роботи та визнання нікчемним Акта від 25.06.2018 «про відмову в ознайомленні з попередженням» затверджений заступником Голови ліквідаційної комісії Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві Н.В. Зіненко.

З огляду на вищевикладене, суд прозглядає адміністративний позов з урахуванням вищевикладених ухвал.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.11.2015р. позивач виявивши бажання проходити службу в органах Національної поліції подав рапорт вх. № М-1647-ОП про прийняття (переведення) його до Національної поліції (а.с. 50 т. 1)

Одночасно позивач подав заяву від 07.11.2016р. до т.в.о. начальника ГУ НПУ в м. Києві про прийняття на службу до поліції вх. № М-236 від 11.11.2015р. (а.с. 54 т. 1

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06.11.2015р. № 1009 о/с «Щодо особового складу» ОСОБА_1 звільнено.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі; поновлено позивача на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 347,00 грн.; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 497,96 грн.; зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій, що виразилися у фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці, розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов`язання начальника ГУ МВС України, МВС України та ГУНП в м. Києві письмово спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці, та внесення змін до неї - скасовано, провадження в цій частині - закрито.

Абзац 5 та 6 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року - скасовано та викладено в наступній редакції: «Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70251 грн. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936 грн. 68 коп.». Абзац 10 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року щодо стягнення судового збору з позивача - виключено. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000 грн. В решті - постанову залишено без змін.

На виконання постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017р. № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 Головним управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві 01 лютого 2017 року прийнято наказ №4 о/с, яким поновлено ОСОБА_1 (М-174195) на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління, із 06.11.2015р., виплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017р. №7 о/с звільнено із 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно з підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта ОСОБА_1 (М-174195), начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління.

Позивач не погоджуючись із наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20.02.2017р. №7 о/с та з бездіяльністю щодо виконання постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017р. № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017р. № 826/26753/15 звернувся до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. закрито провадження у справі №826/3968/17 в частині позовних вимог щодо:

- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням з дня звільнення, тобто з 06 листопада 2015 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі;

- зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06 листопада 2015 року шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. у справі № 826/3968/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року в сумі 62 289, 22 грн. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018р. ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позовних вимог.

Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018р. апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року - без змін.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 23.06.2018р. № 24 о/с «Щодо особового складу» скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 20.02.2017р. № 7 о/с «Щодо особового складу» у частині звільнення ОСОБА_1 (а.с. 61 т. 1 )

Водночас, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 23.08.2018р. № 39 о/с «Щодо особового складу» позивача відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «г» (через скорочення штатів) п. 64 з 27.08.2018р. Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: акт про відмову від підпису попередження ОСОБА_1 від 25.06.2018р., наказ МВС України від 06.11.2015р. № 1388 «Про організаційно-штатні питання» та лист МВС України від 31.05.2018р. №7447/05/22-2018 «Про проблемні питання проходження служби колишніми працівниками міліції, поновленими судами на службі в ОВС». (а.с. 62 т. 1)

Позивач вважаючи вищезазначений наказ протиправним та таким, що порушує його права, свободи та законні інтереси звернувся до суду.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2019р. залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2019р. у справі № 826/3968/17 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у місті Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням з 17 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року у сумі 5 620,00 (п`ять тисяч шістсот двадцять) гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 38 Конституції України, громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 51 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, у тому числі, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 235 Кодексу Законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв?язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов?язки регулюється Законом України «Про міліцію», в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Згідно з пунктом 8 Положення № 114, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, у зв?язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Пунктом 10 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов?язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно із пунктом 24 Положення № 144, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов?язків, але не більш як за один рік.

Пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Так, щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС України в м. Києві № 39 о/с від 23.08.2018р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.п. п.64 64 Положення про проходження служби №114 «через скорочення штатів» з посади начальника сектору боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (Голос України, 2015, 08, від 06 серпня 2015 року №141-142), крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року (п.1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»).

За таких обставин, приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції.

Відповідно до пунктів 8-10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», які набрали чинності 07 серпня 2015 року, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Головне управління МВС України в місті Києві, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, ГУ НП у м. Києві.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС в Головному управлінні МВС України в м. Києві скасовані всі штати й скорочені усі посади (15236 посад).

Законом України «Про Національну поліцію» передбачено тримісячний термін з дня його опублікування для прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення, за згодою працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Суд звертає увагу на те, що вказані приписи чинного законодавства жодним чином не вказують на наявність обов`язку відповідного органу МВС України чи новоствореного органу Національної поліції прийняти на службу до поліції працівника міліції саме шляхом видання наказу про його призначення за згодою такого працівника.

Підпунктом «г» пункту 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що, на думку позивача для подальшого працевлаштування на службі в органах Національної поліції достатньо лише його власного бажання та волевиявлення шляхом подання рапорту про звільнення за пунктом 64 «з» Положення № 114, у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) та заяви про прийом до Національної поліції.

Суд вважає такі доводи помилковими, з огляду на таке.

Виходячи з наведених вище норм законодавства, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Виходячи з наведеного, лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10 Розділу XI Закону України «Про національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 27.02.2020р. у справі № 826/27239/15 та від 09.07.2020р. №640/6271/19, адміністративне провадження №К/9901/34071/19.

Жодних обставин, які б свідчили про те, що керівництво позивача проявило ініціативу та запропонувало ОСОБА_1 конкретну посаду у новоствореному органі Національної поліції, у зв`язку із чим у позивача виникли б підстави писати рапорт про звільнення за пунктом 64 «з» Положення № 114, судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що самого лише бажання працівника міліції продовжити службу в органах поліції, відповідно до приписів чинного законодавства України не достатньо, оскільки питання реалізації одного з двох способів (видання наказу за згодою чи шляхом проведення конкурсу) прийняття працівника міліції на службу до органів поліції належало до виключної дискреції керівництва такого працівника міліції.

Посилання позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного суду України від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) суд вважає безпідставними, оскільки вона стосується правовідносин, що існували до прийняття Закону України «Про Національну поліцію», який є спеціальним для предмету спору в цій справі.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 09.07.2020р. №640/6271/19, адміністративне провадження №К/9901/34071/19.

Також, помилковими є посилання позивача на те, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 11.06.2020р. у справі №821/303/17, адміністративне провадження №К/9901/23827/18.

Позивачу було відомо про те, що прийом на службу в Національну поліцію здійснюється виключно за результатами конкурсу, а у ГУ МВС України в м. Києві скасовані всі штати й скорочені усі посади.

Оскільки міліція припинила свою діяльність як правоохоронний орган України, позивач не перейшов у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації (через відсутність ініціативи керівництва), а також не взяв участь в конкурсі на зайняття посади в органах поліції, спірним наказом його звільнено у зв`язку з неможливістю використання на службі в міліції.

Судом встановлено, що позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади з 23.08.2018р. згідно з п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві ліквідовано та скасовано всі його штати, у тому числі штат Подільського районного управління. (а.с. 67 т. 1)

Однак, у зв`язку з відмовою позивача ознайомлюватися з таким попередженням відповідачем складено Акт про відмову в ознайомленні з попередженням б/н від 25.06.2018р. (а.с. 68-69 т. 1).

З огляду на вказане, суд вважає, що відповідачем обов`язок щодо попередження позивача про майбутнє звільнення через скорочення штатів виконано у повному обсязі.

Водночас, позивач не скористався правом бути прийнятим на службу в поліцію у встановленому Законом України «Про Національну поліцію» порядку - шляхом проходження конкурсу.

Суд також враховує і те, що з 07.08.2015р. позивач об`єктивно мав можливість реалізувати своє право на працю в органах поліції шляхом участі у конкурсах на заміщення посад. Натомість, позивач помилково вважає, що новостворена Національна поліція є правонаступником міліції і зобов`язана прийняти позивача на службу лише на підставі його бажання про це.

Небажання особи брати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад для служби у лавах Національної поліції за умови, що такий порядок вступу на службу в органах поліції передбачений нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та, відповідно, його поновлення на посаді.

Такі правові висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 28.02.2020р. (справа №0540/5961/18-а) та постанові від 11 червня 2020 року (справа № 821/303/17).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 64 «г» Положення № 114 та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позову в частині про: визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в м. Києві № 39 о/с від 23.08.2018р. про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.п. «г» п.64 Положення про проходження служби №114 «через скорочення штатів» з посади начальника сектору боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві з дня незаконного звільнення з 27.08.2018 року; стягнення з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення, з 27.08.2018 року по винесення судом рішення про поновлення на роботі з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати (К=2.81) згідно п.10 Порядку №100 затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р., ст.27 ЗУ «Про оплату праці»,ч.2 ст.235 КЗпП України, правової позиції Верховного суду України у справі №6-203цс14 від 21.01.2015р., та Постанови КМУ від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та правової позиції ВСУ від 24.06.2009р.; стягнення Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, з дня звільнення - з 27.08.2018 року по день фактичного розрахунку згідно ст.116, 117 КЗпП України.

В частині позовних вимог про стягнення з ГУМВС України в м. Києві моральної шкоди заподіяної ОСОБА_1 систематичними незаконними звільненням з органів внутрішніх справ «через скорочення штатів» (втретє) наказом ГУМВС України в м. Києві №39 о/с від 23.08.2018 - у розмірі 50 000 грн., суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного вбачається, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Суд зазначає, що позивачем не надано, жодних належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди, не наведено жодних розрахунків її розміру, які повинні ґрунтуватися на відповідних доказах, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що вимоги позивача у вказаній частині задоволенню також не підлягають.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУМВС України в м. Києві, що виразилась у залишенні без розгляду рапорту ОСОБА_1 зареєстрованого в ГУМВС України в м. Києві за вх. №М-1647-ОП від 05.11.2015р про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого ПКМУ від 29.07.1991 №» 114 у зв`язку з виявленим бажанням проходити службу в органах національної поліції; зобов`язання ГУМВС України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 зареєстрований в ГУМВС України в м. Києві за вх. № М-1647-ОП від 05.11.2015р про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого ПКМУ від 29.07.1991 №114, у зв`язку з переходом на роботу (службу) в інші міністерства, цоов (установи, організації) в зв`язку з виявленням бажання проходити службу в Національній поліції у визначений Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.205р. № 580-VIII строк, задоволенню також не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Повноваження Міністра внутрішніх справ України у відносинах з поліцією визначені статті 16 цього Закону, до яких вирішення питання щодо призначення осіб на посади працівників поліції не віднесено.

Так, суд зазначає, що ГУ МВС України в м. Києві не наділене повноваженнями щодо зобов`язання іншої юридичної особи - відповідного органу Національної поліції - працевлаштувати працівників міліції.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 22 Закону України «Про Національну поліцію» безпосередньо керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.

З огляду на викладене, суд зазначає, що розгляд вказаного рапорту позивача не може призвести до прийняття позивача на службу до органів поліції, оскільки до повноважень ГУ МВС України в м. Києві не належить питання прийняття на службу до Національної поліції.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 09.07.2020р. №640/6271/19, адміністративне провадження №К/9901/34071/19.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання ГУ МВС України в м. Києві видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого ПКМУ від 29.07.1991 №» 114 у зв`язку з переходом на службу до національної поліції на запропоновану ГУ НП України в м. Києві рівнозначну вакантну посаду, на яку він дасть згоду, з огляду на таке.

Так, суд повторно наголошує, що судом встановлена законність процедури скорочення позивача, а позивач не скористався правом бути прийнятим на службу в поліцію у встановленому Законом України «Про Національну поліцію» способом - шляхом проходження конкурсу.

Тільки конкурсна комісія наділена повноваженнями встановлювати відповідність вимогам кандидата на вакантну посаду поліцейського (можливість використання на службі в поліції), однак, позивачем не було подано документів на розгляд конкурсної комісії ГУНП у м. Києві, що свідчить про бездіяльність самого позивача.

З огляду на вищевикладене слід зазначати, що оскільки позивача не було визнано переможцем конкурсу, то неможливо було прийняти рішення про звільнення позивача у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації) тощо.

Водночас, вимоги позивача про визнати протиправною бездіяльність ГУ НП України в м. Києві, що виразилась у залишенні без розгляду відповідно до п. 9 Розділу ХІ Закону «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. № 540-VIII рапорту ОСОБА_1 зареєстрованого в ГУМВС України в м. Києві за вх. №М-1647-ОП від 05.11.2015р. «про виявлене бажання продовжити службу в Національній поліції» адресований начальнику ГУМВС України в м. Києві Терещуку О.Д. та заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015р. «про прийом на службу до Національної поліції» адресований т.в.о. начальника ГУ НП в м. Києві Терещуку О.Д. в яких ОСОБА_1 виявив бажання проходити службу в органах Національної поліції та не запропонуванні ОСОБА_1 , рівнозначних посад, що заміщуються поліцейськими та зобов`язання ГУ НП України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 «про виявлене бажання продовжити службу в Національній поліції» зареєстрований в ГУМВС України в м. Києві за вх. № М-1647-ОП від 05.11.2015 року адресований начальнику ГУМВС України в м. Києві Терещуку О.Д. та заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015р. «про прийом на службу до Національної поліції» адресовану т.в.о. начальника ГУ НП в м. Києві Терещуку О.Д. відповідно до вимог п. 9 Розділу ХІ Закону «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. № 540-VIII, запропонувати вакантні рівнозначні посади в штаті ГУ НП України в м. Києві, що заміщуються поліцейськими та прийняти відповідний наказ про призначення ОСОБА_1 на службу до органів Національної поліції відповідно до п. 9 Розділу XI Закону «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №540-VIII, як прибулого переходом з органів внутрішніх справ працівника, задоволенню також не підлягають з вищевикладених підстав та оскільки такий рапорт було подано на ім`я начальника ГУМВС України в м. Києві Терещука О.Д .

Щодо позовних вимог про зобов`язання МВС України поновити строк присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року, про що видати відповідний наказ; визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України в м. Києві, щодо розгляду поданих ОСОБА_1 рапортів від 06.02.2017 від 04.07.2018 «про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» відповідно до п. 34 Положення №114 відповідно до п. 34 Положення №114» та не присвоєнні ОСОБА_1 чергового спеціального звання «капітан міліції»; зобов`язати ГУМВС України в м. Києві та МВС України, розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 06.02.2017 «про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» відповідно до п. 34 Положення №114» та рапорт від 04.07.2018 «про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» відповідно до п. 34 Положення №» 114» та видати відповідний наказ; зобов`язати ГУМВС України в м. Києві та МВС України підготувати подання про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року відповідно до п.34 Положення про проходження служби затвердженого Г1КМУ №114 від 29.07.1991 та зобов`язати ГУМВС України в м. Києві та МВС України видати відповідний наказ про присвоєння чергового спеціального звання «капітан міліції» ОСОБА_1 з 31.08.2016 року відповідно до п.34 Положення про проходження служби затвердженого ПКМУ №114 від 29.07.1991, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу першого пункту 27 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114) спеціальні звання рядового і начальницького складу присвоюються особам, прийнятим на службу в органи внутрішніх справ, з урахуванням їх особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов, передбачених цим Положенням (абзац перший).

Суд зазнчає, що в разі поновлення особи на службі в зв`язку з незаконним звільненням, особа має право на відновлення всіх прав, які були порушені внаслідок такого звільнення, зокрема, і на присвоєння чергового спеціального звання.

Натомість, присвоєння чергового спеціального звання повинно відбуватись відповідно до вказаних вимог Положення № 114, в тому числі, в разі поновлення особи на службі в зв`язку з незаконним звільненням.

Водночас, судом встановлено, що таке звільнення є законним та обґрунтованим.

Окрім того, повноваження щодо присвоєння спеціального звання є дискреційними повноваженнями відповідного керівника, оскільки таке питання вирішується з урахуванням особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов.

Таким чином, вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 07.08.2018 року «Про надання невикористаної щорічної відпустки за 2018» відповідно до п.56 Положення №114 затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 та зобов`язання Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві надати ОСОБА_1 чергову щорічну відпустку за 2018 рік на підставі п. 56. Положення №414 затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 згідно його заяви від 07.08.2018 «Про надання невикористаної щорічної відпустки за 2018» та видати відповідний наказ (тривалістю 25 діб згідно наданого розрахунку), задоволенню також не підлягають, оскільки наказ про звільнення судом визнанний законним, а позивач вважається звільненим.

Водночас, позовні вимоги про визнання розрахунку невикористаної частини щорічної відпустки за 2018 рік зазначеного в наказі ГУМВС України в м. Києві №39 о/с від 23.08.2018 року у кількості 17 діб невірним та зобов`язати ГУМВС України в м. Києві перерахувати кількість днів відпустки за 2018 рік за період з 06.11.2017р. по 28.08.2018р. та визнання протиправними дій Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, що виразились у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 07.08.2018 року «Про надання невикористаної щорічної відпустки за 2018» та відмові надати Позивачу відпустку згідно п.56 Положення №114 затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991, суд вважає необґрунтованими, оскільки судом не встановлено протиправного розрахунку такої відпустки та розгляду заяви.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 індексу інфляції (К=2,37) в зв`язку з затримкою термінів виплати компенсації за 55 діб невикористаних ним щорічних чергових відпусток за 2011, 2012 роки в сумі: 22 184 грн. 26 кой. (9360,45 гри. *2.37=22 184 грн. 26 коп.) та не здійсненням зазначеного розрахунку в день звільнення позивача - 27.08.2018р., суд зазначає таке.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. у справі № 826/3968/17 у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 роки в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 10 211,40 грн. та стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме затримки у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 рік, тривалістю 60 календарних днів в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року - відмовлено.

При цьому, відмовляючи суд зазначив, що згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06.11.2015 №1009 о/с, старший лейтенант міліції ОСОБА_1 використав у повному обсязі відпустку за 2015 рік.

Отже, відсутні будь-які підстави вважати, що відпустка за 2011-2014 роки позивачем не використана, окрім того матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували такий факт.

Водночас, ухвалою суду в межах розгляду справи № 826/15692/18 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану ним щорічну чергову відпустку за 2011, 2012 роки, оскільки у вказаній частині судом вже приймалось рішення у справі № 826/3968/17.

З огляду на вказане, вимоги про стягнення з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 індексу інфляції (К=2,37) в зв`язку з затримкою термінів виплати компенсації за 55 діб невикористаних ним щорічних чергових відпусток за 2011,2012 роки в сумі: 22 184 грн. 26 кой. (9360,45 гри. *2.37=22 184 грн. 26 коп.) та не здійсненням зазначеного розрахунку в день звільнення позивача - 27.08.2018р., задоволенню також не підлягають.

З огляду на вказане, задоволенню також не підлягають вимоги позивача про стягнення з ГУМВС України в м. Києві та Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві компенсації за недораховані невикористані 5 діб щорічної відпустки за 2011 рік (в зв`язку з помилкою в розрахунках) з урахуванням індексу інфляції (К=2,37) в зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 2 016 грн. 75 коп. (850,95*2,37= 2016,75).

Щодо позовнимх вимог про стягнення з ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсації за порушення строку виплати суми заборгованості - фінансової різниці за 7 ,8 семестр навчання в НАВС, що виникла у ГУМВС України в м. Києві з 06.11.2015 по день здійснення розрахунку з позивачем 14.09.2018, з урахуванням індексу інфляції і 3% річних у розмірі 2916 грн. 64 коп., суд зазначає таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. у справі № 826/3968/17 залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018р. стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн.

Так, судом встановлено, що 17.09.2018р. за заявою позивача та на підставі виконавчого листа суду ГУ ДКС України стягнуло з ГУ МВС України в м. Києві суму коштів в розмірі 6 548, 00 грн., що підтверджується листом ГУ ДКС України та випискою з рахунку. (а.с. 193, 194 т. 1)

Одночасно, суд зазначає, що рішення суду, яким стягнуто на користь позивача таку заборгованість набрало законної сили 05.06.2018р., а виконавчий лист видано 10.08.2018р.

З огляду на вказане, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУМВС України в м. Києві та МВС України на користь ОСОБА_1 різниці заробітної плати за час виконання нижче оплачуваної роботи в зв`язку з визнанням постановами Окружного адміністративного суду м. Києва, які набрали законної сили від 22.07.2015 №826/8018/15 та від 28.04.2015 №826/5723/15 переведення Позивача на нижче оплачувану роботу (посаду) незаконним з урахуванням індексу інфляції у розмірі 13 440 грн. 83 коп. (9868,45*1,362 = 13440,83), суд зазначає таке.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. у справі № 826/3968/17 залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018р. відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягннення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 на користь різницю заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи в зв`язку з незаконним переведенням на нижчу посаду за 6 місяці в період з 04.01.2015 по 04.07.2015 у розмірі 9 868,45 грн.

Водночас, ухвалою суду в межах розгляду справи № 826/15692/18 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 різниці заробітної плати за час виконання нижче оплачуваної роботи, оскільки у вказаній частині судом вже приймалось рішення у справі № 826/3968/17.

З огляду на вказане, задоволенню також не підлягають вимоги позивача про стягнення з ГУМВС України в м. Києві та МВС України на користь ОСОБА_1 інфляції у розмірі 13 440 грн. 83 коп. (9868,45*1,362 = 13440,83) щодо стягнення різниці заробітної плати за час виконання нижче оплачуваної роботи в зв`язку з визнанням постановами Окружного адміністративного суду м. Києва, які набрали законної сили від 22.07.2015 №826/8018/15 та від 28.04.2015 №826/5723/15 переведення позивача на нижче оплачувану роботу (посаду) незаконним.

Щодо позовних вимог про стягнення з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за 60 діб невикористаних ним щорічних чергових відпусток за 2016, 2017 роки в сумі 10 225 грн. 80 коп., оскільки в день звільнення позивача - 27.08.2018р. зазначений розрахунок здійснено не було, суд зазначає таке.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017р. в адміністративній справі №826/26753/15 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. у справі № 826/3968/17 встановлено, що період з 06.11.2015 по 16.01.2017 та період з 20.02.2017 по 13.03.2018 визначено як вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 наказом від 06.11.2015 №1009 о/с, наказом від 20.02.2017 № 7 о/с, тобто позивач в дані періоди не працював, а відтак в нього не виникало права на відпустку, таким чином позовні вимоги в цій частині, також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 17.01.2017 року по 20.02.2017 року за 25 робочих, з урахуванням індексу інфляції К= 1,1535 в зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі: 6 752 грн. 88 кой. ( 5854, 25гр.* 1,1535= 6752,88), суд зазначає таке.

Так, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2019р. у справі № 826/3968/17 залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019р. стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням з 17 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року у сумі 5 620,00 (п`ять тисяч шістсот двадцять) гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині суду вказав, що оскільки, фактично, на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 06.11.2015 р. по 16.01.2017 р. та з 20.02.2017 р. по 13.03.2018 р., та оскільки позивача оскаржуваним наказом від 20.02.2017 р. було звільнено з 06.11.2015 р., період з 17.01.2017 р. по 19.02.2017 р. залишився неохопленим вищезазначеними судовими рішеннями, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу також за цей період.

З огляду на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили за період з 17 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року позивачу виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, то вимоги позивача про стягнення з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 17.01.2017 року по 20.02.2017 року за 25 робочих, з урахуванням індексу інфляції К= 1,1535 в зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі: 6 752 грн. 88 кой. (5854, 25гр.* 1,1535 = 6752,88), задоволенню не підлягають.

Попри вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з Подільського РУ Г`УМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 14.03.2018 року по 27.08.2018 року за 113 робочих днів у сумі 26 461 грн. 21 коп. (113*234,17= 26461,21), підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018р. залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018р. у справі № 826/3968/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та серед іншого, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року в сумі 62 289, 22 грн.

Водночас, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 23.06.2018р. № 24 о/с «Щодо особового складу» скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 20.02.2017р. № 7 о/с «Щодо особового складу» у частині звільнення ОСОБА_1 (а.с. 61 т. 1 )

Попри вищевикладене, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 23.08.2018р. № 39 о/с «Щодо особового складу» позивача відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «г» (через скорочення штатів) п. 64 з 27.08.2018р. (а.с. 62 т. 1)

В обґрунтування вказаної вимоги позивач зазначив, що відповідачем, в період роботи ОСОБА_1 з моменту поновлення в судовому порядку, а саме з 14.03.2018 року по 27.08.2018 року, не виплачувалась заробітня плата.

Відповідачем жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевикладеного не надано.

Згідно із листом Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 «Про надання роз`яснення» кількість робочих днів у період з 14.03.2018р. по 27.08.2018р. складає: 114, а саме з 14.03.2018р. по 31.03.2018р. - 13 робочих днів; квітень 2018 року - 20 робочих днів; травень 2018 року - 20 робочих днів, червень 2018 року - 20 робочих днів; липень 2018 року - 22 робочих дні, серпень 2020 року - 19 робочих днів.

Так, оскільки день звільнення, зазначений у наказі, є останнім днем роботи, то кількість робочих днів складає 114.

Так, 114 робочих дні *234,17 грн.= 26 695, 38 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Подільського РУ Г`УМВС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 14.03.2018 року по 27.08.2018 року за 114 робочих днів у сумі 26 695 грн. 38 коп. (114*234,17= 26 695, 38 грн.).

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська