Справа № 160/9275/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2020 року Справа № 160/9275/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛОМ» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
10.08.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛОМ» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 10.09.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
14.09.2020 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що в ході проведення документальної невиїзної перевірки позивача встановлено, що у зв`язку із заниженням митної вартості товару, ТОВ «АЛОМ» порушено п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, та п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 18 064,19 грн. Відповідач вважає, що викладені висновки в акті перевірки №0001/20/7.5-19/40782668 від 11.03.2020 року відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та такими, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.
30.09.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем доводи позовної заяви не спростовано, а викладені обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судове засідання 09.10.2020 року не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала клопотання з проханням розглянути справу за її відсутності в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала клопотання з проханням розглянути справу без її участі.
Згідно із ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням клопотань представників сторін про розгляд справи у письмовому провадженні, наявності відзиву на позов, достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛОМ» зареєстровано 29.08.2016 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради, перебуває на податковому обліку в Криворізькій північній ДПІ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
У період з 03.03.2020 року по 10.03.2020 року Дніпровською митницею Держмитслужби, на підставі наказу від 26.02.2020 року №50, повідомлення від 26.02.2020 року №1, та відповідно до ст. 336, ст. 345, п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI (зі змінами), проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛОМ» з питань дотримання державної митної справи за митною декларацією від 03.08.2018 року №UA110080/2018/003464.
За результатами документальної невиїзної перевірки Дніпровською митницею Держмитслужби складено акт від 11.03.2020 року №0001/20/7.5-19/40782668 (далі - акт перевірки).
Перевіркою встановлені порушення:
- п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкові зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією №UA110080/2018/003464 від 03.08.2018 року на загальну суму 14 451,35 грн.
За результатами розгляду скарги Дніпровська митниця Держмитслужби рішенням від 15.07.2020 року №08-1/10-06/13/7983 залишила скаргу без розгляду, оскільки остання подана за підписом особи не наділеної повноваженнями на вчинення дій, пов`язаних з митною та /або податковою справою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Пунктами 23 та 29 ч. 1 ст. 4 МК України передбачено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За пунктами 4, 5 ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Положеннями ст. 272 МК України, пп. «в» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.
Відповідно до ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Пунктом 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Згідно із п. 187.8 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
10.04.2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України № 250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам й торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Приписами Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року визначено, що первинною основою для митної вартості за цією Угодою є «контрактна вартість» тобто ціна, фактично сплачена або що підлягає сплаті за товари, коли вони продаються на експорт до країни імпорту.
За результатами перевірки правильності визначення ТОВ «АЛОМ» бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, з урахуванням отриманої інформації (документів) від митних органів Турецької Республіки, фактичних відомостей (документів) за митною декларацією №UA110080/2018/003464 від 03.08.2018 року, під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, прийнято рішення про коригування митної вартості товару.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 26.06.2018 року між ТОВ «АЛОМ» (покупець) та TURKKAN YAG SAN.TIC.A.S. (Туреччина) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №26062018.
З метою митного оформлення ввезеного товару, позивачем подано митну декларацію №UA110080/2018/003464 від 03.08.2018 року, відповідно до якої до ввезення задекларовано: «насос ІТЕ200/400».
Для митного оформлення вказаного товару ТОВ «АЛОМ» надавались: контракт, товарно-транспортні накладні, коносаменти, інвойси, пакувальні листи та інші документи необхідні для митного оформлення.
Відправником (продавцем) товарів виступала компанія TURKKAN YAG SAN.TIC.A.S. (Туреччина).
Так, згідно митної декларації №UA110080/2018/003464 від 03.08.2018 року, вартість товару складає 3 190 дол. США, тоді як згідно документів країни відправника 5 865 дол. США.
Отже, фактурна вартість задекларованого товару, менша від фактурної вартості у країні експорту на 2 675,00 дол. США., тобто 72 256,74 грн. по курсу Національного банку України на 03.08.2018 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки фактурна вартість товару в експортних деклараціях значно перевищує фактурну та, відповідно, митну вартість товару, заявлену позивачем у приведених вище митних деклараціях, збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням є обґрунтованим.
У зв`язку із заниженням митної вартості товару як бази оподаткування податку на додану вартість, суд вважає доведеним порушення позивачем п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 14 451,35 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 року є правомірним, та таким, що не підлягає скасуванню.
Доводи представника позивача про порушення строку винесення податкового повідомлення-рішення та прийняття його без врахування розгляду заперечень до акту є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно із ч. 12 ст. 354 Митного кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акту (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акту про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акту про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акту про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.
Так, листом від 31.03.2020 року №7.5-08-03-1/19/13/2909 відповідач надав відповідь на заперечення та повідомив позивача про те, що висновки акту перевірки від 11.03.2020 року №0001/20/7.5-0782668 про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «АЛОМ» щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, є правомірними і відповідають нормам чинного законодавства України.
З аналізу викладеного вбачається, що відповідачем жодним чином не порушено порядок та строки прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Щодо доводів позивача про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається скасованим згідно з вимогами ст. 56 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.56.7 ст. 56 ПК України у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.
Відповідно до п. 56.3 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Пунктом 56.20 ст.56 ПК України передбачено, що вимоги до оформлення скарги, порядок подання та розгляду скарг встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п. 2 та п. 3 розділу IV Порядку, платник податків може додавати до скарги розрахунки та докази, які він вважає за необхідне надати. Копії документів, які додаються до скарги, повинні бути належним чином засвідчені. Скарга підписується особисто платником податків, який її подає, або його представником, уповноваженим на підписання скарги. Якщо скарга підписується представником платника податків, до неї долучається оригінал або належним чином завірена копія документа, який засвідчує повноваження такого представника відповідно до законодавства.
Згідно із вимогами п. 4 розділу VIII Порядку, у разі, якщо скарга не підписана особою, яка подала скаргу, чи її представником або до скарги не додано належним чином оформлених та завірених документів, які підтверджують повноваження представника на її підписання, контролюючий орган залишає скаргу без розгляду.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець