Справа № 200/5462/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року справа №200/5462/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д.,

секретар Харечко О.П.,

за участі представника позивача Цеваліхіної Я.І.,

представника відповідача Вірченка Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі № 200/5462/20-а (головуючий І інстанції суддя Бабаш Г.П., у повному обсязі складене 07 липня 2020 року у м. Слов`янську Донецької області) за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» (далі - позивач) звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.12.2019 ВП № 60893848 про стягнення виконавчого збору у сумі 2494741,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 грудня 2019року на адресу ПАТ «Енергомашспецсталь» надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. від 16.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60893848 про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь держави виконавчого збору в розмірі 2494741,72 грн. згідно виконавчого документа № 53276693 від 07.05.2018 року, яка була скасована державним виконавцем 21.05.2018 року. Вважає, що державний виконавець не мав стягувати виконавчий збір, оскільки він стягується з розрахунку до фактично стягнутої суми. Натомість позивач виконав рішення суду добровільно, і фактичного стягнення державним виконавцем з боржника присуджених рішенням суду сум не відбулось.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.12.2019 року ВП № 60893848 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору 2494741,72 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не враховано, що виконавче провадження 53276693 закінчено на підставі частини 9 статті 39 Закону 1404. Судом не взято до уваги положення частини 5 ст. 27 Закону №1404. Вважає, що суд при постановлені рішення не врахував вказані у відзиві відомості, які є у Автоматизованій системі виконавчих проваджень №53276693 до якої є доступ за допомогою ідентифікатора, щодо здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з ПАТ «Енергомашспецсталь» заборгованості в рамках виконавчого провадження. Звертає увагу суду, що позивачем не надано належно оформленої постанови про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.05.2018 ВП 53276693. Вважає, що правомірність постанови від 21.05.2018 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору не є предметом судового дослідження. Зазначає, що постанова про скасування процесуального документу від 21.05.2018 у ВП 53276693 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.05.2018 прийнята в спосіб не передбачений законом і не може бути документом, що скасовує постанову про стягнення виконавчого збору від 07.08.2018 у ВП 53276693. Наголошує, що постанова Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 910/1587/13, на яку послався суд першої інстанції, не може застосовувати до спірних правовідносин.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» є юридичною особою (Номер запису: 1 000317), (а.с. 36-39).

24.01.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. відкрито виконавче провадження ВП 53276693 про примусове стягнення заборгованості з боржника ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» (а.с. 16).

В межах виконавчого провадження 07.05.2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 2494741,72 грн. (а.с. 17).

Ухвалою Господарського суду Донецького області від 30.01.2017 року було відстрочено виконання рішення господарського суду Донецької області від 06.09.2016 року по справі № 905/78/16 строком на 1 рік до 30.01.2018 року. (а.с. 20-23).

Постановою державного виконавця від 20.02.2017 року зупинено вчинення виконавчих дій у ВП № 53276693.(а.с. 24).

В період з 20.02.2017 року по 29.11.2017 року ПАТ «Енергомашспецсталь» самостійно сплатило суму боргу у розмірі 24947417,23 грн., що підтверджується долученими до справи платіжними дорученнями та не заперечується сторонами по справі. (а.с. 28-33).

07.05.2018 року відповідачем прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, де зазначено, що до державного виконавця надійшов лист боржника про виконання рішення суду (а.с. 26).

Цього ж дня, 07.05.2018 року прийнята постанова про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» виконавчого збору в сумі 2494741,72 грн.

21.05.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. прийнята постанова про скасування процесуального документу, а саме скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 08.05.2018 року при примусовому виконанні наказу № 905/78/16 виданого 06.12.2016 року господарським судом Донецької області, як помилки виконавця.(а.с. 18).

21.05.2018 року виконавче провадження № 53276693 було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду відповідно до вимог п. 9 частини 1 статті 39 , ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».(а.с. 27).

16.12.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60893848 щодо стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь держави виконавчого збору в розмірі 2494741,72 грн., згідно виконавчого документа № 53276693 від 07.05.2018 року.

На адресу позивача постанова надійшла 26.12.2019 року.(а.с. 34-35).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403).

Законом № 1403 визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Закон № 1404 є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, розробленою відповідно до закону № 1404, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404 підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404 зобов`язують державного виконавця у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404 кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404 передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про закінчення виконавчого документа виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Підтвердження саме такого трактування стягнення виконавчого збору міститься в «Інструкції з організації примусового виконання рішень», відповідно до п. 20 розділу ІІІ якої, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, повернені виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Отже, як судом було вже зазначено, та не є спірним питанням, позивачем рішення Господарського суду Донецької області від 06.09.2106 року № 905/78/16 виконано добровільно під час зупинення виконавчого провадження № 53276693 за постановою державного виконавця від 11.04.2017.

Фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом сум не відбулось відповідно до ст. 27 Закону України № 1404.

У зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, державним виконавцем 07.05.2018 було поновлено вчинення виконавчих дій, а 21.05.2018 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону 1404 та скасування процесуального документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» внаслідок помилки виконавця.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо ненадання позивачем належно оформленої постанови про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.05.2018 ВП 53276693, оскільки судом першої інстанції досліджено, що Автоматизованій системі по виконавчому провадженню № 53276693 міститься лише одна постанова, в тексті якої датою її прийняття визначено 07.05.2018 року, проте в переліку постанов її датою визначено 08.05.2018 року. Крім того дана постанова зверху самого тексту має відмітку «скасована».

Щодо відсутності повноважень державного виконавця на скасування постанови про стягнення виконавчого збору, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що в межах даної справи правомірність постанови від 21.05.2018 року не є предметом судового дослідження, відомостей щодо її скасування ні матеріали даної справи, ні матеріали виконавчого провадження в Автоматизованій системі не містять, отже суд дійшов обґрунтованого висновку, що вона є діючою, постанова про стягнення виконавчого збору від 07.05.2018 року є такою, що скасована 21.05.2018 року.

Як установив суд першої інстанції у цій справі, з матеріалів виконавчого провадження № 53276693 убачається, що державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Надані позивачем до апеляційної скарги лист Українського банку реконструкції та розвитку від 14.02.20176 про прийняття до виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ВП 53276693 від 24.01.2017; лист «Альфа-Банку» від 31.01.2017 про прийняття до виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ВП 53276693 від 24.01.2017; лист «ОТП Банку» від 31.01.2017 про прийняття до виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ВП 5376693 від 24.01.2017 не є підтвердженням для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова від 16.12.2019 року ВП № 60893848 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору 2494741,72 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі №200/5462/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць