Справа № 300/1353/20
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. справа № 300/1353/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 17.01.2020, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 17.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм податкового законодавства, зробив висновки про завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих). Вважає, що норми Податкового кодексу України не визначають обов`язку фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування формувати у складі витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати лише того періоду, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг. Також, зазначено, що відповідач протиправно, в порушення норм податкового законодавства, зробив висновки про те, що позивачем завищено витрати на придбання запасних частин для встановлення їх на власні вантажні автомобілі в загальній сумі 178746,00 грн. з підстав, що перевіркою на підставі актів на списання запасних частин, палива та мастильних матеріалів, видаткових накладних на прихід товарів даних Єдиного реєстру податкових накладних, визначено часткове віднесення до складу витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме на утримання автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності та належить до основних засобів подвійного призначення: у 2017 році на суму 68151,00 грн. (придбані запчастини, ремонтні послуги), у 2018 році на суму 110595,00 грн. (придбані запчастини, ремонтні послуги). Позивач вважає, що витрати на технічне обслуговування транспортних засобів пов`язані з господарською діяльністю позивача, оскільки одним із видів господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД:49.41), та у своїй господарській діяльності позивач використовує транспортні засоби (вантажні автомобілі). Також, зазначено, що відповідачем не враховано принцип презумпція правомірності рішень платника податку, оскільки відсутність законодавчого визначення критеріїв, обставин, умов за наявності яких основний засіб може вважатись таким, що має ознаки подвійного призначення не дозволяє дійти до висновку, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй господарській діяльності, є основними засобами саме подвійного призначення. Вимоги обґрунтовано, що відповідачем протиправно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в розмірі 59441,31 грн., тому податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2020, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 74301,64 грн., з них за основним платежем 59441,31 грн., та 14860,33 грн. за штрафними санкціями. Щодо збільшення відповідачем зобов`язання з військового збору та донарахування штрафних санкцій, зазначено, що зважаючи на те, що позивачем правомірно віднесено до складу витрат за 2017-2018 роки витрати, пов`язані з господарською діяльністю позивача, відповідачем протиправно збільшено зобов`язання зі сплати військового збору на суму 4953,43 грн., та донараховано штрафні санкції в сумі 1238,36 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 17.01.2020.

Ухвалою від 22.07.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

18.09.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.28-38). У відзиві представник відповідача не погодився з доводами позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №№, від 17.01.2020 відповідачем прийнято правомірно на підставі обґрунтованих висновків акту перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, на які позивачем не було подано жодних скарг. В задоволенні позову просив відмовити.

Позивач 05.10.2020 подав відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з доводами відповідача (а.с.121-127).

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

У період з 01.01.2017 по 31.12.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування та здійснював торгівлю будівельними матеріалами (щебенем, цементом, листами волокнистоцементними), надавав транспортні вантажні послуги з перевезення.

На підставі п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 та п.82.1 ст.82 Податкового Кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказів Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 11.11.2019 №365, від 06.12.2019 №521 та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних та самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами вказаної перевірки складено акт документальної планової виїзної перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019 (а.с.41-103), відповідно до висновків якого, серед інших, встановлені порушення:

- ст.164, п.177.1, п. 177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 59441,31 грн., в тому числі за 2017 рік - 39534,21 грн., за 2018 рік - 19907,10 грн. (п. 2 висновків акту).

- пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 4953,44 грн., в тому числі за 2017 рік - в сумі 3294,51 грн. та за 2018 рік - в сумі 1658,92 грн. (п. 3 висновків акту).

На підставі акта перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, у зв`язку з виявленими порушеннями ст.164, п.177.1, п. 177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2020, яким збільшило позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 74301,64 грн., у тому числі за основним зобов`язанням - 59441,31 грн., за штрафними санкціями - 14860,33 грн. (а.с.113).

Також, на підставі акта перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, у зв`язку з виявленими порушеннями пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2020, яким збільшило позивачу грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 6191,79 грн., у тому числі за основним зобов`язанням - 4953,43 грн., та донараховано штрафні санкції в сумі 1238,36 грн. (а.с.112).

Позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, просить суд скасувати вказані рішення.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2); суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

За правилами пункту 177.4.5 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Водночас пунктом 177.10 статті 177 Кодексу визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Отже, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю.

При цьому, суд зазначає, що за наявності документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю, фізичні особи-підприємці мали право на включення цих витрат для визначення різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами.

У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, однак факт не ведення чи ведення з порушеннями Книги обліку доходів і витрат не позбавляє платника податків відносити такі суми до витрат .

Водночас вказаними правовими нормами не передбачено обов`язок платника податків формувати у складі витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати лише того періоду, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг.

Застереження про те, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, яке, в свою чергу, передбачено пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, разом зі статтею 134 Податкового кодексу України (об`єкт оподаткування), не розповсюджується на позивача як на фізичну особу-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 22 січня 2020 року у справі №300/91/19, висновки якої, відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуються при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин в даній справі.

Враховуючи наведене, оскільки факт документального підтвердження зазначених витрат у періоді, який перевірявся податковим органом не заперечувався та відсутність таких документів в акті не зафіксована, а висновок податкового органу ґрунтується виключно з підстав не реалізації придбаних товаро-матеріальних цінностей станом на кінець 2017 року, тому є необґрунтованими доводи податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих).

Щодо аргументів відповідача про те, що позивачем завищено витрати на придбання запасних частин для встановлення їх на власні вантажні автомобілі в загальній сумі 178746,00 грн. з підстав визначення часткового віднесення до складу витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме на утримання автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності, суд зазначає наступне.

Положення пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України прямо вказують про можливість віднесення підприємцем до складу витрат звітного періоду виключно витрат, пов`язаних із безпосереднім отриманням доходу. Таким чином, для набуття права на обліковування витрат відповідно до положень зазначеної статті має бути наявним прямий зв`язок між понесеними витратами з отриманим доходом. При цьому зазначені у вказаній правовій нормі види витрат умовно можна віднести до категорій: прямі матеріальні витрати, на оплату праці, на сплату ЄСВ, інші витрати (загальновиробничі, адміністративні тощо).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг. Виключенням з цього правила може бути отримання підприємцем доходу від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг раніше за заплановану дату оплати ним придбаних у постачальника товарів, робіт, послуг, які пов`язані з вже отриманим доходом. У такому випадку, і дохід і витрати обліковуються в тому звітному періоді, в якому вони фактично одержані, понесені (відповідно).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 02 липня 2020 року у справі за №560/389/19.

Те, що на підставі актів на списання запасних частин, палива та мастильних матеріалів, видаткових накладних на прихід товарів даних Єдиного реєстру податкових накладних, визначено часткове віднесення до складу витрат на утримання автомобілів, які використовувалися позивачем в його господарській діяльності підтверджується актом перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019 та не заперечується відповідачем в відзиві, проте, вказані автомобілі відповідач відносить до основних засобів подвійного призначення.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт". В розумінні статті першої цього закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів, а одним із видів господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД:49.41).

Як зазначено вище, відповідно до пункту 177.4.5 статті 177 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), серед інших, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

При цьому, пунктом 177.4.6 вказаної статті 177 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Аналіз підпункту 177.4.5. та підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, дає підстави дійти висновку, що Податковий кодекс України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відносить вантажні автомобілі до основних засобів подвійного призначення, витрати на придбання та утримання яких не включаються до складу витрат підприємця.

Слід зазначити, що відповідно до змін, внесених згідно із Законом №466-IX від 16.01.2020 з підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України виключено "вантажні автомобілі", однак вказана зміна не стосується правовідносин, які виникли у даній справі в 2017-2018 роках.

За таких обставин, відповідач правомірно, з дотриманням норм податкового законодавства, зробив висновки про те, що позивачем завищено витрати на придбання запасних частин для встановлення їх на власні вантажні автомобілі в загальній сумі 178746,00 грн. з підстав, що перевіркою на підставі актів на списання запасних частин, палива та мастильних матеріалів, видаткових накладних на прихід товарів даних Єдиного реєстру податкових накладних, визначено часткове віднесення до складу витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме на утримання автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності та належить до основних засобів подвійного призначення: у 2017 році на суму 68151,00 грн. (придбані запчастини, ремонтні послуги), у 2018 році на суму 110595,00 грн. (придбані запчастини, ремонтні послуги).

Щодо повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 17.01.2020, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з підпунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, відповідно до якого, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як зазначено вище, необґрунтованими є доводи податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих) та безпідставними є доводи відповідача про заниження позивачем доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб в цій частині.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2020, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 74301,64 грн., у тому числі за основним зобов`язанням - 59441,31 грн., за штрафними санкціями - 14860,33 грн., слід визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання на загальну суму 34083,79 грн., у тому числі: основне зобов`язання 27267,03 грн., штрафні санкції 6816,76 грн. В решті збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2020, слід залишити без змін.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.01.2020, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, суд зазначає наступне.

Як встановлено, на підставі акта перевірки №424/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 24.12.2019, у зв`язку з виявленими порушеннями пп.1.4, пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2020, яким збільшило позивачу грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 6191,79 грн., у тому числі за основним зобов`язанням - 4953,43 грн., та донараховано штрафні санкції в сумі 1238,36 грн. (а.с.112).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. (За спірних обставин фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи).

Згідно з підпунктами 1.2., 1.3., 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Оскільки, суд дійшов до висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 151483,50 грн. за рахунок часткового включення до складу витрат вартості придбаних та оплачених будівельних матеріалів (цементу), що фактично не реалізовані та знаходяться на залишках товаро-матеріальних цінностей на кінець 2017 року, а також придбаних та оплачених товарів, що також не реалізовані і на кінець 2017 року на залишках товаро-матеріальних цінностей не обліковуються (щебеню та листів волокнистоцементних хвилястих (АТ) 1750x1130 нефарбованих) та безпідставності аргументів відповідача про заниження позивачем доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір, та заниження суми військового збору в цій частині.

Проте, оскільки заниження доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір, та заниження частини суми військового збору відбулось за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу в результаті завищення витрат, пов`язаних з отриманням доходу, у зв`язку з витратами на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, які в розумінні підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця, не пов`язаних з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем, в даній частині податковим органом правомірно донараховано військовий збір від здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, слід визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення № від 17.01.2020 в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання на загальну суму 2840,31 грн., у тому числі: основне зобов`язання 2272,25 грн., штрафні санкції 568,06 грн. В решті збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, дане повідомлення-рішення слід залишити без змін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 840,80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 17.01.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 34083,79 грн., у тому числі: основне зобов`язання 27267,03 грн., штрафні санкції 6816,76 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 17.01.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 2840,31 грн., у тому числі: основне зобов`язання 2272,25 грн., штрафні санкції 568,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.