Справа № 140/5255/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/5255/20 пров. № А/857/8503/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 140/5255/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Мачульський В. В.,

час ухвалення рішення 09.06.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в :

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 грудня 2019 року №0-0305, №0-0305, № 0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305 №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, якими нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 13 грудня 2019 року №0-0305, №0-0305, № 0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305 №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305, №0-0305.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи - підприємця, не підпадають під дію абзацу "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 Податкового кодексу України, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України. Крім того, зазначає, що платнику податків земельну ділянку площею 16 га виділено лише 18 грудня 2018 року, хоча контролюючим органом здійснено нарахування грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, що не враховано судом першої інстанції. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) Сахарчук А. А. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача Мартинюк Д. В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20 жовтня 2014 року, є платником податків та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України здійснює види діяльності за КВЕД 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці; КВЕД 01.49 Розведення інших тварин; КВЕД 01.50 Змішане сільське господарство; КВЕД 02.30 Збирання дикорослих недеревних продуктів (основний); КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Матеріалами справи стверджується, що позивач є власником об`єктів нерухомості, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: гараж (незакінчене будівництво) «С-1» площею 280,1 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «Є-1», площею 1802,5 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «Ї-1» площею 993,6 кв.м., нежитлова нерухомість; лабораторія «Д-1» площею 134,5 кв.м., нежитлова нерухомість; склад «Л-1» прощею 398,9 кв.м., нежитлова нерухомість; майстерня «П-1» площею 141,7 кв.м., нежитлова нерухомість; інкубаційних цех «Б-1» площею 332,8 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення контори «А-1» площею 132,1 кв.м., нежитлова нерухомість; будка електростенд «В-1» площею 14,6 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «І-1», і, і1 площею 1165,7 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення заправ очної станції «Г-1» площею 22,1 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «Ж-1» площею 294 кв.м., нежитлова нерухомість; башні Рожновського «К-1» площею 1,62 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «К-1» площею 1083,2 кв.м., нежитлова нерухомість.

Ці фактичні обставини також підтверджуються копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 серпня 2017 року №93604224, №93621583, №93637013, 93628337, №93635730, №93634642, №93608936, №93599685, №93606629, №93619531, №93614942, №93626167, №93633272, №93624011.

Головним управлінням ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 42501,77 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 21699,51 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 2459,04 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 20163,77 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 523,08 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 2637,75 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 18495,86 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 5214,06 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 5472,81 грн.

№0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 2503,72 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 271,78 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 6195,07 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 30,16 грн.

- №0-0305 від 13 грудня 2019 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нерухомості за 2018 рік у сумі 7425,52 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувcя до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а об`єкти нежитлової нерухомості, що належать позивачу, призначені та використовуються у сільськогосподарській діяльності, тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні положень пункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, згідно з абз. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У розумінні п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно - правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо стимулювання утворення та діяльності сімейних фермерських господарств" №2497-VIII від 10 липня 2018 р., який набрав чинності 15 серпня 2018 р., підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 після слів "незалежно від організаційно-правової форми" доповнено словами "або фізична особа - підприємець".

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави вважати, що з 15 серпня 2018 року, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки також звільняються споруди, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18, правовий аналіз п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

У цій постанові Верховний Суд також зазначив, що пільга, встановлена абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Крім того, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

Згідно з ДК 018-2000 до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище, позивач є платником податків та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України здійснює види діяльності за КВЕД 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці; КВЕД 01.49 Розведення інших тварин; КВЕД 01.50 Змішане сільське господарство; КВЕД 02.30 Збирання дикорослих недеревних продуктів (основний); КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Також матеріалами справи стверджується, що позивач є власником об`єктів нерухомості, які розташовані за адресою Волинська область, Луцький район, смт. Торчин, вулиця Незалежності 8, а саме: гараж (незакінчене будівництво) «С-1» площею 280,1 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «Є-1», площею 1802,5 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «Ї-1» площею 993,6 кв.м., нежитлова нерухомість; лабораторія «Д-1» площею 134,5 кв.м., нежитлова нерухомість; склад «Л-1» прощею 398,9 кв.м., нежитлова нерухомість; майстерня «П-1» площею 141,7 кв.м., нежитлова нерухомість; інкубаційних цех «Б-1» площею 332,8 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення контори «А-1» площею 132,1 кв.м., нежитлова нерухомість; будка електростенд «В-1» площею 14,6 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «І-1», і, і1 площею 1165,7 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення заправ очної станції «Г-1» площею 22,1 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «Ж-1» площею 294 кв.м., нежитлова нерухомість; башні Рожновського «К-1» площею 1,62 кв.м., нежитлова нерухомість; приміщення курятника «К-1» площею 1083,2 кв.м., нежитлова нерухомість.

Крім того, ці фактичні обставини підтверджуються копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 серпня 2017 року №93604224, №93621583, №93637013, 93628337, №93635730, №93634642, №93608936, №93599685, №93606629, №93619531, №93614942, №93626167, №93633272, №93624011

Також, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, позивач має дозвіл на розробку детального плану на земельну ділянку загальною площею 16,0000 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , для сільськогосподарського призначення, про що свідчить рішення Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області №34/17 від 18 грудня 2018 року.

Таким чином, наведене вище дає підстави вважати, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а об`єкти нежитлової нерухомості, що належать йому, призначені та використовуються у сільськогосподарській діяльності, тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що такі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні положень пункту ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Щодо доводів апелянта про те, що платнику податків земельну ділянку площею 16 га виділено лише 18 грудня 2018 року, хоча контролюючим органом здійснено нарахування грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, то такі колегія суддів до уваги не приймає, оскільки об`єктами нерухомості, яка належить позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, є будівля/споруда, призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме: приміщення курятників, інкубаційний цех, майстерня, склад та інші.

Крім того, у справі відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_1 впродовж 2018 року використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність нарахування позивачу грошових зобов`язань оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником, об`єкти нежитлової нерухомості, що належать йому, призначені та використовуються у сільськогосподарській діяльності, тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні положень пункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 140/5255/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.