Справа № 380/6179/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6179/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
за участю: представника позивача Цюзик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу «Шахтоспецмонтажно-налагоджувальне управління» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов про накладення штрафу, -
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує наступним. Оскаржувані постанови винесені у зв`язку з виявленими в ході невиїзних інспекційних відвідувань порушень. Зазначає, що аналогічні перевірки наслідком яких стало винесення оскаржуваних постанов у даній справі ГУ Держпраці у Львівській області здійснено по інших відокремлених підрозділах ДП «Львіввугілля» з подальшим складанням постанов та накладенням на юридичну особу ДП «Львіввугілля» з однією і тією ж підставою для накладення штрафу (абз. 4, 9 ст. 265, абз. 9 ч.2 ст. 265 КЗпП України) та видом порушення. Оскільки філії та представництва (у даному випадку відокремлений підрозділ) не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення, то на думку позивача, єдиним суб`єктом відносно якого здійснюється державний нагляд в сфері трудових відносин і який несе відповідальність є юридична особа, як суб`єкт господарської діяльності. Наголошує, що ніхто не може двічі притягуватися до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.
Провадження у справі суд відкрив ухвалою від 02.09.2020.
ГУ Держпраці у Львівській області надало відзив на позов. Із заявленими вимогами відповідач не погоджується, а оскаржувані постанови вважає обґрунтованими та правомірними. На спростування позовних вимог зазначає, що невиконання вимог кожного пункту припису у ВП «Шахтоспецмонтажно- налагоджувальне управління» ДП «Львіввугілля» містять індивідуальні порушення, які вчинені за певних обставин, в різні періоди та щодо окремо визначених працівників, що в свою чергу не може підтверджувати факт вчинення одного й того самого правопорушення іншими відокремленими підрозділами ДП «Львіввугілля».
В судовому засіданні по розгляду справи, представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
ГУ Держпраці у Львівській області явку представника у судове засідання не забезпечило, було належним чином повідомлене про дату, час та місце його проведення.
З огляду на наведене, суд не встановив підстав передбачених .ст. 206, 206 КАС України для відкладення розгляду справи.
Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та всі подані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відокремлений підрозділ «Шахтоспецмонтажно-налагоджувальне управління» Державного підприємства «Львіввугілля» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій (Код ЄДПРОУ ВП: 34987316).
13.12.2019 р. проведено інспекційне відвідування у ВП "«Шахтоспецмонтажно- налагоджувальне управління» ДП «Львівугілля», за результатами якого складено Акт від 13.12.2019. №ЛВ4997/893/АВ та Припис про усунення виявлених порушень від 13.12.2019. №ЛВ4997/893/АВ/П. Зазначеним Приписом зобов`язано начальника ВП «Шахтоспецмонтажно-налагоджувальне управління» ДП «Львівугілля» усунути у строк до 15.01.2020 р. наступні порушення:
- порушення вимог частини першої, другої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці»;
- порушення вимог статті 4 ЗУ № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» ;
- порушення вимог частини четвертої статті 115 КЗпП, стаття 21 ЗУ № 504 «Про відпустки» ;
- порушення вимог частини п`ятої статті 97 КЗпП, частини третьої статті 15 ЗУ № 108 «Про оплату праці»;
- порушення вимог частини першої статті 116 КЗпП України;
- порушення вимог частини першої статті 117 КЗпП України;
- порушення вимог частини першої статті 38 КЗпП України;
- порушення вимог частини четвертої статті 79 КЗпП України;
13.02.2020 року на підставі абз. 4 ст. 6 Закону № 877 Управлінням видано наказ № 0469-П та направлення №0469, якими інспекторів праці Гуцола В.Т., Плекана С.Г. уповноважено на проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у ВП «Шахтоспецмонтажно-налагоджувальне управління» ДП «Львівугілля» в період з 17.02.2020 по 19.02.2020 року з метою контролю виконання вимог припису від 13.12.2019. №ЛВ4997/893/АВ/П.
- порушення вимог частини першої, другої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці»;
- порушення вимог частини п`ятої статті 97 КЗпП. частини третьої статті 15 ЗУ №108 «Про оплату праці» ;
- порушення вимог частини першої статті 116 КЗпП ;
- невиконання пункту 1 припису №ЛВ4997/893/АВ/П від 13.12.2019, що полягає у порушенні вимог частини першої, другої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 Закону України "Про оплату праці» - виплата заробітної плати у ВП «Шахтоспецмонтажно- налагоджувальне управління» ДП «Львіввугілля» проводиться рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів, та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати за листопад-грудень 2019, яка, згідно довідки про оплату праці станом на 17.02.2020, становить 666,4 тис. грн. перед 166 працівниками.
- невиконання пункту 3 припису від 13.12.2019 № ЛВ4997/893/А/П, що полягає у порушенні вимог частини п`ятої статті 97 КЗпП України, ч. З ст. 15 Закону України Про оплату праці - у ВП «Шахтоспецмонтажио-налагоджувальне управління» ДП «Львіввугілля» адміністрацією Підрозділу кошти на оплату праці спрямовуються не у першочерговому порядку.
Зокрема, за період січень-лютий 2020 року, згідно з наданою адміністрацією Підрозділу довідкою про використання коштів підприємства за період з грудня 2019 по 17.02.2020, на рахунки та в касу Підрозділу надійшли кошти у сумі 2039,0 тис. грн. (залишок на рахунку 19,0 тис. гри.). Дані кошти частково спрямовані на виплату заробітної плати працівникам Підрозділу у сумі 1162,0 тис. грн. При цьому кошти також скеровані на інші видатки, зокрема:
- сплату податків та інших обов`язкових платежів - 596, тис. грн.;
- на придбання сировини та матеріалів для основного виробництва - 278,0 тис. грн.;
- на оплату послуг банківських установ - 6,0 тис. грн.
- невиконання пункту 4 припису № ЛВ4997/893/АВ-П від 13.12.2019, що полягає у порушені вимог частини першої статті 11 б КЗпП України - при звільненні працівників виплата всіх сум, що належать їм від Підприємства не провадиться в день звільнення. Згідно довідки про оплату праці станом па 17.02.2020 заборгованість перед звільненими двома працівниками становить 34,1 тис. грн.
Вважаючи вказані постанови протиправними, та такими, що підлягають скасуванню, Державне підприємство Львіввугілля звернулося до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд керувався наступним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику з питань, зокрема, нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Абзацом першим пункту 7 цього ж Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 11 лютого 2015 року утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної служби з питань праці - Головне управління Держпраці у Львівській області.
Наказом Державної служби з питань праці № 84 від 03 серпня 2018 року затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області.
Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Головне управління Державної служби України з питань праці у Львівській області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Згідно із підпунктом 5 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Підпунктом 50 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Управління Держпраці встановлено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року (далі - Закон № 877-V).
Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Абзацом другим частини першої статті 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 877-V планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.
Згідно із абзацом четвертим частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).
При цьому, частиною восьмою статті 7 Закону № 877-V визначено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
За змістом частини шостої статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.
Відповідно до абзаців другого, п`ятого, шостого частини першої статті 8 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджені Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок) та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.
Пунктом першим Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю встановлено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).
Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.
Відповідно до пунктів 16, 17, 18, 20, 22 Порядку за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Другий примірник акта залишається в інспектора праці.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.
Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного в ньому строку виконання. Якщо об`єкт відвідування не надав відповіді або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту виконання припису, проводиться інспекційне відвідування з підстави, наведеної у підпункті 11 пункту 5 цього Порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).
Пунктом другим Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису.
Відповідно до абзацу другого Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Вказане кореспондується частиною першою статті 24 Закону України «Про оплату праці» відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Суд наголошує, що позивач не заперечує указані органом Держпраці у спірній постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими порушення законодавства про працю, а лише уважає, що його неодноразово притягнуто відповідачем до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України. Такі аргументи позивача ґрунтуються на тому, що аналогічні перевірки (невиїзні інспекційні відвідування) здійснені Головним управлінням Держпраці у Львівській області також щодо інших відокремлених підрозділів Державного підприємства «Львівугілля» з подальшим складенням постанов та накладенням штрафу на юридичну особу Державне підприємство «Львівугілля» за однією і тією ж підставою для накладення штрафу (абзац 4,9 частина 2 стаття 265 Кодексу законів про працю України) та видом порушення (порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі).
Суд критично оцінює вказані аргументи з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Статтею 61 Конституції України закріплений принцип «non bis in idem», згідно із яким ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Отже ключовим для вирішення спору є питання, чи притягнуто позивача спірними постановами до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає правопорушення за які позивач неодноразово притягнуто до відповідальності мали місце у кількох різних відокремлених підрозділах позивача, як юридичної особи, вчинені за різних обставин, у різні періоди та щодо окремо визначених працівників цих підрозділів. Кожне з цих порушень було зафіксоване відповідачем в окремому акті інспекційного відвідування, а на їх усунення видано відповідні приписи про усунення виявлених порушень.
Суд наголошує, що в питанні притягнення до подвійної відповідальності основним є поняття одного й того самого правопорушення, а не його виду, що на переконання суду спростовує доводи позивача.
Посилання позивача на те, що в оскаржуваних постановах про накладення штрафу зазначено пункт 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, однак пункт 8 згаданої постанови виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», як на підставу їх суд бере до уваги, проте зазначає такий недолік сам по собі не спростовує вчинені позивачем порушення законодавства про працю та не може слугувати окремою самостійною підставою для їх скасування.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Сукупно проаналізувавши встановлені в ході розгляду справи обставини суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення контролюючого органу відповідають критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Повний текст рішення складено 27.10.2020.

Суддя В.М. Сакалош