Справа № 280/6088/20
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Справа № 280/6088/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вельможко К.С.,

представників позивача: Кузьміної В.О., Білецького О.Ф.,

представника відповідача: Єфіменко О.В.,

представника третьої особи: Школової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-ЗП" (69071, м. Запоріжжя, пров. Тавричний, буд.5, )

до: Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.25, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Запорізькій області (69007, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про: визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-ЗП" (далі - позивач, ТОВ "Поліпласт-ЗП") до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі -відповідач, ГУ Держпраці у Запорізькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі - третя особа, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд скасувати постанову відповідача №12ДФС-ФС від 16.04.2020 про накладення штрафу на позивача у сумі 47230,00 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання по справі на 01.10.2020 з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 04.09.2020 частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу: постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області №12-ДФС-ФС від 16.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на ТОВ «Поліпласт-ЗП» накладено штраф у розмірі 47230,00 грн., до набрання законної сили рішенням суду по справі.

Протокольною ухвалою від 01.10.2020 судове засідання відкладене до 20.10.2020.

У судовому засіданні 20.10.2020, на підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу «Акорд».

Представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві від 04.09.2020 (вх№40784), а також у відповідях на відзиви від 28.08.2020 (вх.№45205), від 01.10.2020 (вх.№46145). Зазначили, що за результатами проведеної ГУ ДПС у Запорізькій області фактичної перевірки позивача, ГУ Держпраці у Запорізькій області винесено постанову №12ДФС-ФС про накладення штрафу на ТОВ «Поліпласт - ЗП» у розмірі 47230,00 грн. за порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України. З винесеною постановою не згодні та вважають її такою, що винесена з порушенням встановленого порядку її винесення; без наявних правових підстав її винесення; висновки викладені в акті перевірки, на яких ґрунтується оскаржувана постанова, не відповідають фактичним обставинам, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та, відповідно, таке рішення є прийнятим на підставі не повного з`ясування всіх фактичних обставин, не об`єктивно, а тому воно є необґрунтованим та незаконним. Зауважили про численні порушення організації та проведення перевірки. Зокрема, перевірка проведена за адресою м. Запоріжжя, вул. Чарівна, де розташовано офіс позивача, однак в наказі №218 про проведення фактичної перевірки, що був пред`явлений позивачу після початку здійснення перевірки та фактичного відібрання пояснень, зазначено адреси: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3, тощо. Представники позивача роз`яснили, що на момент проведення перевірки в офісі були відсутні працівники. Підставами для протиправних висновків акту проведеної перевірки стали витребуванні пояснення від особи, що на момент перевірки перебувала в приміщенні офісу - ОСОБА_1 , що не є працівником товариства,а знаходилась в офісі з особистих питань та не виконувала жодної роботи для товариства. При цьому, пояснення були витребувані до моменту пред`явлення державними ревізорами направлення на проведення перевірки та до початку такої перевірки. На думку представників, факт перебування ОСОБА_1 в офісі ТОВ «Поліпласт-ЗП» сам по собі не може засвідчувати виникнення трудових правовідносин. А інші обставини, що є достатніми для встановлення наявності або відсутності підстав для притягнення товариства до відповідальності за порушення норм трудового законодавства, державним ревізором не перевірялись, а саме: не встановлено ознаки трудових правовідносин між позивачем та гр. ОСОБА_1 , наявність трудової угоди, ознак допуску до виконання будь-якої роботи, оплати праці, тощо. В сукупності, факт допущення ТОВ "Поліпласт-ЗП" до роботи неоформленої працівниці не підтверджується належними та допустимими доказами. Попри це, відповідачем, без належного повідомлення позивача про розгляд справи, винесено оскаржувану постанову, про наявність якої позивач дізнався від обслуговуючого банку після накладення арешту на грошові кошти на рахунки товариства. З наведених підстав, представники позивача просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 22.09.2020 (вх.№44758 від 24.09.2020). Зазначив, що оскаржувана постанова винесена на підставі проведення Головним управлінням ДПС у Запорізькій області фактичної перевірки позивача, за результатами якої встановлено порушення позивачем вимог ст.ст.24, 26 Кодексу законів про працю України, а саме: використання праці ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин. На виконання положень, передбачених п.3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, листом від 11.03.2020 №08/03.4-06/2504 відповідачем було повідомлено позивача про дату одержання акту фактичної перевірки від 17.02.2020. 16.04.2020 відповідачем складено оскаржувану постанову, яка була направлена послугами поштового зв`язку на адресу позивача. З огляду на викладене вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність складення оскаржуваної постанови. Просив суд залишити адміністративний позов без задоволення.

Представник третьої особи заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у письмових поясненнях від 25.09.2020 (вх.№45253 від 28.09.2020). Вказав, що підставою проведення перевірки позивача стало анонімне звернення з приводу використання ФОП ОСОБА_2 , який є одночасно керівником ТОВ «Поліпласт-ЗП» неоформлених працівників у сфері будівництва. Під час виходу на фактичну перевірку на офіс ТОВ «Поліпласт-ЗП», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в офісі знаходилась ОСОБА_1 , яка повідомила, що прийшла допомогти підготуватись до виставки. Під час очікування керівника працювала за окремим столом (за комп`ютером). Під час проведення перевірки, письмові пояснення працівника ОСОБА_1 та документи, підтверджуючі трудові відносини або інші договори на виконання послуг з організації виставки керівником позивача не надано. Таким чином, фактичною перевіркою встановлено порушення ст.24,26 Кодексу законів про працю України, а саме: використання праці ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин. Для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства в межах компетенції ГУ Держпраці у Запорізькій області, відповідачу було надіслано лист з актом проведення перевірки. З позиції представника третьої особи, фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області дотримано вимоги ст.58, 80, 85, 86 Податкового кодексу України, що свідчить про правомірність їх дій. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ТОВ «Поліпалст-ЗП» є юридичною особою, що зареєстрована 20.03.2008 з основним видом діяльності згідно КВЕД 20.16 Виробництво пластмас у первинних формах (а.с.13-20).

З пояснень позивача, суду також стало відомо, що керівник ТОВ «Поліпласт-ЗП» ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Як свідчать матеріали справи, через контактний центр ІДД ГУ ДПС у Запорізькій області отримано анонімне звернення від 26.11.2019 за №Анонім/554/ЗЗТЗ, що у ФОП ОСОБА_2 , який є одночасно керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпласт-ЗП» за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 , працюють неоформлені працівники у сфері будівництва (а.с.89).

У зв`язку з зазначеним та на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.80.2, п.80.6 ст.80 Податкового кодексу України, наказів Головного управління ДПС у Запорізькій області від 05.02.2020 №351, від 24.01.2020 №218 та направлень на перевірку, проведено фактичні перевірки ТОВ «Поліпласт-ЗП» (а.с.21, 91-93, 104-106).

06.02.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Перевірка проведена об`єкту - офіс ТОВ «Поліпласт-ЗП», розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі проведеної перевірки, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області складено акт (довідка) від 17.02.2020 №49/08-01-33-05/35802886 (а.с.22-23).

Перевіркою встановлено, що офіс ТОВ «Поліпласт-ЗП», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 , який є керівником та суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 .

На момент перевірки у приміщенні знаходилась ОСОБА_1 , яка повідомила, що прийшла допомогти підготуватись до виставки ТОВ «Поліпласт-ЗП». Під час очікування керівника працювала за окремим столом (комп`ютером).

Після телефонного дзвінку на місце прийшов керівник ОСОБА_2 та менеджер з розвитку ОСОБА_3 .

Керівник ТОВ «Поліпласт-ЗП» ОСОБА_2 надав письмові пояснення, що ТОВ «Поліпласт-ЗП» використовує працю шести чоловік. За адресою: АДРЕСА_2 - два робітника та за адресою: АДРЕСА_1 - чотири робітника.

ОСОБА_3 надала пояснення, що працює у ТОВ «Поліпласт-ЗП» менеджером з розвитку з 01.08.2012.

Перевіркою також встановлено, що трудові відносини оформлені належним чином з наступними працівниками: директором ОСОБА_2 , менеджером з розвитку ОСОБА_3 , маляром ОСОБА_4 , слюсарем ОСОБА_5 , майстром ділянки ОСОБА_6 , виконавцем робіт ОСОБА_7 .

Письмові пояснення стосовно працівника ОСОБА_1 та документи, підтверджуючі трудові відносини, або інші договори на виконання послуг з організації виставки керівником ТОВ «Поліпласт-ЗП» не надано.

Висновками перевірки встановлено порушення ст.24, 26 Кодексу законів про працю України, а саме: використання праці ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин.

Під час виходу на фактичну перевірку на виробничі бази ТОВ «Поліпласт-ЗП», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , перевіркою встановлено використання праці чотирьох найманих працівників з оформленими належним чином трудовими відносинами.

Таким чином, фактичною перевіркою з питань праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, порушень не встановлено, про що складено довідку про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) №53/08-01-33-05/35802886 від 17.02.2020 (а.с.24-25).

Листом Головного управління ДПС у Запорізькій області від 20.02.2020 №11610/10/08-01-33-06-10 Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області надіслано копію акту фактичної перевірки від 17.02.2020 №49/08-01-33-05/35802886 ТОВ «Поліпласт-ЗП» для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства (а.с.80).

Повідомленням про розгляд справи від 11.03.2020 №08/03.4-06/2504 Товариство з обмеженою відповідальністю повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів (а.с.81).

16.04.2020 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №12 ДФС-ФС, в якій, керуючись ст.259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», п.4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, на ТОВ «Поліпласт-ЗП» накладено штраф у розмірі 47230, 00 грн (а.с.26).

26.05.2020 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62162321 з виконання постанови №12 від 16.04.2020, видану ГУ Держпраці у Запорізькій області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпласт-ЗП» штрафу у розмірі 47230,00 грн, на виконання якої на рахунки позивача накладено арешт (а.с.29-32).

Не погодившись з винесеною Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області постановою №12ДФС-ФС від 16.04.2020, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Стаття 259 Кодексу законів про працю України передбачає, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до ч. 1 ст.260 Кодексу законів про працю України державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Разом з тим, згідно з пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Такими контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи (пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпункт 80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Суд зауважує, що підставами для проведення перевірки стало анонімне звернення про використання ФОП ОСОБА_2 праці неоформлених працівників у сфері будівництва, однак наказом про проведення перевірки №218 від 24.01.2020 фактичну перевірку наказано провести іншому суб`єкту господарювання - ТОВ «Поліпласт-ЗП» за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд враховує, що юридичною адресою ТОВ «Поліпласт-ЗП» є: м. Запоріжжя, пров. Тавричний, буд.5 (а.с.130), проте ревізори з фактичною перевіркою завітали до офісу по вул. Чарівній, 119.

Слід зазначити, що в ході розгляду справи, представником третьої особи до матеріалів справи долучались різні за змістом накази про проведення перевірок, в яких зазначено різні адреси проведення фактичної перевірки позивача (а.с.133).

Відповідно до змісту акта №49/08-01-33-05/35802886 від 17.02.2020 фактичною перевіркою встановлено факт використання ТОВ «Поліпласт-ЗП» праці ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин, що стало підставою винесення ГУ Держпраці у Запорізькій області оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Протиправність оскаржуваної постанови позивач обґрунтовує, в тому числі, з позиції неправомірності дій ГУ ДПС у Запорізькій області під час проведення фактичної перевірки.

При цьому, ГУ ДПС у Запорізькій області заявлене позивачем третьою особою по справі, а предметом позову є протиправність постанови ГУ Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу, а не правомірність дій ГУ ДПС у Запорізькій області при проведенні перевірки позивача.

Судом взято до уваги численні порушення, здійсненні ревізорами ГУ ДПС у Запорізькій області під час фактичної перевірки позивача, однак, в межах розгляду справи, оцінці підлягає правомірність оскаржуваної постанови та, відповідно, дій Головного управління Держпраці при її винесенні.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч.2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509).

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно доданих відповідачем до відзиву документів вбачається, що відповідачем акт перевірки позивача, складений посадовими особами ГУ ДПС у Запорізькій області було отримано 06.03.2020 (а.с.80).

11.03.2020 відповідачем сформовано повідомлення про розгляд справи (а.с.81), 12.03.2020 вказане повідомлення направлено позивачу, про що свідчить копія фіскального чеку, долучена до матеріалів справи (а.с.82).

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу (п.4 Порядку №509).

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Другий примірник оскаржуваної постанови про накладення штрафу надіслано позивачу послугами поштового зв`язку 17.04.2020, про що на примірнику постанови зроблено відповідну позначку (а.с.83 зворот, 84).

Отже, відповідачем дотримано приписи Порядку №509, а тому посилання позивача про неналежну поінформованість з приводу розгляду справи є недоречними.

Разом з тим, суд не може погодитись із правомірністю застосування до позивача штрафних санкцій та з обґрунтованістю висновків щодо порушення позивачем вимог ч. 3 ст.24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кодексу законів про працю України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 Кодексу законів про працю України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 24.12.2019 у справі №823/1167/16, від 05.02.2020 у справі №620/3913/18, від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18, від 03.03.2020 у справі №1540/3913/18.

Підставами висновків акту про те, що присутня під час перевірки позивача ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Поліпласт-ЗП» слугували витребувані пояснення вказаної особи та відсутність документів, підтверджуючих трудові відносини.

Також в якості доказу суду надано копію фотокартки ОСОБА_1 , що у верхньому одязі сидить за столом в офісі ТОВ «Поліпласт-ЗП» (а.с.102).

Суд зауважує, що згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , 10.02.2020 вона знаходилась за адресою АДРЕСА_2 з метою допомогти в підготовці до виставки ОСОБА_3 , що працює на ТОВ «Поліпласт-ЗП» (а.с.97).

З наведеного пояснення, працівники Головного управління ДПС у Запорізькій області зазначили в акті, що ОСОБА_1 перебувала на місці для допомоги в підготовці виставки ТОВ «Поліпласт-ЗП», отже є найманою особою без належного оформлення трудових відносин.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2).

З метою встановлення наявності або відсутності вищезазначених обставин справи, судом допитано свідків по справі, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_9 .

З показань ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є її подругою, в офіс зайшла поспілкуватись та роздрукувати документи. У зв`язку з сімейними обставинами, ОСОБА_3 довелось відлучитися з офісу, а ОСОБА_1 на її прохання залишилась прослідкувати за надходженням електронного листа.

Допитувана в судовому засіданні ОСОБА_1 свою причетність до ТОВ «Поліпласт-ЗП» заперечила, пояснила, що прийшла до подруги роздрукувати документи. В офісі наодинці перебувала не більше 15-20 хвилин. В цей час сиділа за комп`ютером, роздруковувала документи, потім дивилась фільм. Перевіряючим повідомила, що прийшла допомогти подрузі.

З пояснень допитуваної ОСОБА_9 , головного державного ревізора інспектора відділу КПР юридичних осіб, під час перевірки в приміщенні офісу перебувала лише ОСОБА_1 , що працювала за комп`ютером. Після відібрання пояснень у останньої, повідомили про проведення перевірки. Після повернення керівника товариства до офісу, йому було вручено наказ на перевірку. Також із свідчень судом виявлено, що під час перевірки інспектор на перевірці була сама, хоча акт перевірки підписано двома ревізорами.

Заслухавши свідків та проаналізувавши надані докази, суд зазначає, що зазначені в акті перевірки обставини не є належним доказом вчинення позивачем порушень ст.24 Кодексу законів про працю України, оскільки не містять жодних відомостей, які б свідчили, що між жінкою, яка знаходилась в приміщенні офісу та ТОВ «Поліпласт-ЗП» існували трудові відносини, зокрема відсутні докази, які б підтверджували факт виконання такою особою трудових функцій.

Посилання в акті перевірки про ненадання керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліпласт-ЗП» документів, підтверджуючих трудові відносини з ОСОБА_1 , є досить логічним з огляду на їх відсутність в цілому.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати висновки акту перевірки №49/08-01-33-05/35802886 від 17.02.2020 протиправними.

Частиною 1 ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом ч.3-4 ст. 265 Кодексу законів про працю України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу (п.4 Порядку №509).

З позиції відповідача, при складенні постанови про накладення штрафу, уповноважені посадові особи Головного управління Держпраці у Запорізькій області діяли у межах повноважень, наданих законодавством, що доводить правомірність її складання.

Однак, суд зауважує, що при дотримані процедури винесення оскаржуваної постанови, уповноважені посадові особи Головного управління Держпраці не дотримались п.4 Порядку №509, адже під час розгляду справи і дослідження матеріалів та відсутності прямих доказів винуватості позивача у вчиненні порушень трудового законодавства України, наявності суперечностей в документах, що були підставами проведення фактичної перевірки, прийняли постанову про накладення штрафу на ТОВ «Поліпласт-ЗП».

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку про протиправність постанови ГУ Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №12ДФС-ФС від 16.04.2020, внаслідок чого вона підлягає скасуванню.

Розглядаючи клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем (замовником) було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №12 від 17.08.2020 з адвокатом Кузьміною Вікторією Олександрівною (виконавець) (а.с.43-48).

За умовами договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити захист, представництво інтересів та надати інші види правової допомоги замовнику з метою оскарження постанови ГУ Держпраці у Запорізькій області №12ДФС-ФС від 16.04.2020 про накладення штрафу на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується оплачувати надану правову допомогу та компенсувати документально підтверджені фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В рамках договору про надання правової (правничої) допомоги №12 від 17.08.2020 позивачу надані наступні послуги з правової допомоги, пов`язані зі справою (акт приймання-передачі послуг від 20.10.2020) (а.с.153):

- ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики з аналогічних спірних правовідносин - 1000 грн. (за 2 год.);

- зустріч та усна консультація клієнта, узгодження правової позиції - 500 грн. ( за 1 год.);

- складання позовної заяви - 1000 грн.;

- складання заяви про забезпечення позову - 500 грн.;

- складання заяви про виклик свідків - 500 грн.;

- складання відповіді на відзив - 1000 грн.;

- складання відповіді на пояснення третьої особи - 1000 грн.;

- представництво інтересів товариства у якості адвоката у суді першої інстанції (судові засідання 01.10.2020, 20.10.2020) - 2000 грн.

Загальна вартість наданих послуг - 7500 грн.

На підтвердження здійснення оплати за надані адвокатом послуги позивачем надано копію платіжного доручення №397 від 03.09.2020 (а.с.49).

Частиною 9 ст.139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Так, суд погоджується з вартістю складання позовної заяви - 1000 грн., однак зазначає, що ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики з аналогічних спірних правовідносин (1000 грн.) є невід`ємною частиною підготовки до складання позовної заяви, отже не підлягає відшкодуванню як окремий вид наданої послуги.

Також, не підлягає відшкодуванню послуга «зустріч та усна консультація клієнта, узгодження правової позиції» (500 грн.), оскільки остання документально не підтверджена.

При цьому, прийнятним є зарахування до складу відшкодованої наданої правової допомоги 3000 грн. за виконання наступних робіт: складання заяви про забезпечення позову - 500 грн.; складання заяви про виклик свідків - 500 грн.; складання відповіді на відзив - 1000 грн.; складання відповіді на пояснення третьої особи - 1000 грн.

Крім того, в акті приймання-передачі наданих послуг заявлено до відшкодування 2000 грн. за представництво інтересів позивача у судових засіданнях в суді (01.10.2020, 20.10.2020).

Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Кузьміна В.О., як представник позивача, приймала участь у судових засіданнях, які відбулися у Запорізькому окружному адміністративному суді 01.10.2020 (судовий розгляд, час засідання 10:37 - 13:24), 20.10.2020 (судовий розгляд, час засідання 10:47 - 12:21).

За таких обставин, на думку суду, заявлені суми є співмірними за витрачений час представництва інтересів позивача у судових засіданнях.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Запорізькій області витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

У клопотанні про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката (вх.№49678 від 20.10.2020) представник відповідача, серед іншого зазначив, що всупереч вимогам п.2ч.5 ст.134 КАС України, адвокатом не зазначено час, витрачений нею на складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви про виклик свідків, відповіді на відзив, що ставить під сумнів обґрунтованість таких витрат.

Вказані підстави суд вважає занадто формальними, крім того, чинним законодавством не встановлено чітких критеріїв для документів, що подаються для підтвердження витрат на правничу допомогу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 по справі №520/8309/18.

Суд також враховує, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2102 грн., підтвердженням чого є платіжне доручення №395 від 03.09.2020 (а.с.10).

Відтак, судовий збір у розмірі 2102 грн. також підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-ЗП" (69071, м.Запоріжжя, пров. Тавричний, буд.5, ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.25, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Запорізькій області (69007, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про скасування постанови про накладення штрафу, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області №12ДФС-ФС від 16.04.2020 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-ЗП" штрафу у сумі 47230 (сорок сім тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпласт-ЗП" (69071, м.Запоріжжя, пров. Тавричний, буд.5, ) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп., а також витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 23.10.2020.

Суддя І.В.Садовий