Справа № 743/1362/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1362/20 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням ПТПІ, -

В С Т А Н О В И В:

До Ріпкинського районного суду Чернігівської області звернулось Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області з позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до змісту якого просив суд винести рішення:

- про примусове видворення з України до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, ухиляється від виїзду з України, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, а також існує ризик його втечі, що у свою чергу свідчить про наявність законних підстав та необхідність затримання останнього.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року адміністративний позов задоволено. Вирішено примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та з метою ідентифікації, а також забезпечення видворення за межі України - затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 30 березня 2021 року включно; в частині примусового видворення відповідача за межі України рішення суду звернути до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2020 року та прийняти нове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом та підстави для його поновлення відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили та причини їх неявки суду не повідомили.

З огляду на викладене та керуючись приписами ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів ухвалила здійснити апеляційний розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 10 квітня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області в м. Києві, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні.

В той же день, уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні.

Також 10 квітня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано останнього у термін до 28 квітня 2019 року покинути територію України. Рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну відповідачем в установлений строк не виконано.

30 вересня 2020 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України.

Цього ж дня уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було піддано адміністративному затриманню за ч. 2 ст. 263 КУпАП.

Рішенням уповноваженої особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 30 вересня 2020 року громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Чернігівського ПТПІ.

За актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, громадянина Республіки Узбекистан передано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чернігівського ПТПІ.

З огляду на вказані обставини та з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Разом з позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не володіло інформацією про місцезнаходження за адресами можливого перебування (проживання) відповідача та дізналось про наявність підстав для звернення до суду з адміністративним позовом 30 вересня 2020 року, оскільки під час перевірки місця перебування відповідача виявлено його не було. З огляду на вказані обставини та з метою дотримання спеціального процесуального законодавства в частині можливості забезпечення обов`язкової участі сторін під час розгляду справи, позивач вважає, що строк звернення до суду з позовом про примусове видворення іноземця має обчислюватися після безпосереднього виявлення такої особи. На підставі викладеного та посилаюсь на п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України позивач вважає, що ним не було пропущено встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду.

Ухвалою від 02 жовтня 2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновив позивачу відповідний строк.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки останній, як особа, яка вчинила порушення законодавства України про правовий статус іноземців, не має законних підстав для перебування на території України, в установлений строк не виконав рішення про його примусове повернення без поважних причин та не має чинного документа, який дає право на виїзд з України, передбаченого вказаною Угодою.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог частини першої статті 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Положеннями частини шостої наведеної норми регламентовано, що контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Частиною першою статті 30 Закону №3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150, у разі виявлення підстав, передбачених частиною першою статті 30 Закону №3773-VI, органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, передбачені статтею 289 КАС України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів :1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації, 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що трьохмісячний строк для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають останньому право на пред`явлення передбачених законом вимог.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, колегія суддів зазначає, що підстави, які дають позивачу право на пред`явлення зазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Аналогічної правової позиції дотримується також і Верховний Суд про що останнім зазначено, зокрема, у постановах від 08 серпня 2019 року у справі № 362/1634/19, 30 липня 2020 року у справі № 743/1264/18.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішенням від 10 квітня 2019 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , було зобов`язано покинути територію України у термін до 28 квітня 2019 року. Отже, з огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, колегія суддів зазначає, що перебіг трьохмісячного строку для звернення до суду з даним позовом розпочався 08 травня 2019 року та закінчився 08 серпня 2019 року.

Проте, з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 01 жовтня 2020 року, тобто із порушенням строку встановленого абз. ч. 2 ст. 122 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що доводи позивача, викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду з даним позовом є поважними причинами для поновлення відповідного строку, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства даному випадку строк не може обраховуватись з моменту безпосереднього виявлення такої особи, оскільки вимоги процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду саме з днем виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог наведених вище норм законодавства позивач зобов`язаний вживати відповідні заходи з метою здійснення контролю за своєчасним виконанням рішення про примусове повернення, однак такі заходи повинні здійснюватися протягом установленого законодавством строку на звернення до суду з цим позовом. Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що місцеперебування відповідача не можливо було встановити, оскільки по-перше, надані позивачем докази свідчать про те, що з метою контролю за виконанням рішення про примусове повернення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 перевірка останнього здійснювалась в межах встановленого строку лише раз, а саме 24 травня 2020 року, а по-друге 30 вересня 2020 року позивачем було виявлено відповідача безпосередньо за тією самою адресою місцеперебування, що і 10 квітня 2020 року.

У свою чергу, колегія суддів, зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, та/або були пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас, судом апеляційної інстанції не встановлено відповідних обставин, які б унеможливили своєчасно звернутися позивача до суду з даним позовом.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення суб`єкту владних повноважень строку звернення до суду є передчасним.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Зазначені норми права визначають підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у разі пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

Разом з тим, як встановлено судом, матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження поважних причин пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 272, 289, 308, 311, 313, 315, 319, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням ПТПІ - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Г.В. Земляна