Справа № 240/650/20
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/650/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

20 жовтня 2020 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Алексійчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання призначити та здійснити нарахування пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, який, посилаючись на необгрунтованість та незаконність судового рішення, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що неотримання чорнобильського посвідчення не є суттєвою підставою для відмови в призначенні пільгової пенсії за віком за умовами п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому що вказаний пункт ст.55 передбачає і головною умовою є те, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти апеляційної скарги позивача та просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований та проживає за аресою: АДРЕСА_1 .

08.10.2019 позивач звернувся до відповідача зі заявою, в якій просив призначити йому пенсію за ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.01.2018 зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

За результатами розгляду вказаного звернення позивача, відповідач лстом від 04.11.2019 №35279/03 (а.с.3-4) повідомив позивача про те, що у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.0.1993 позивач прожив 4 роки 3 днів, тому вік виходу на пенсію зменшується на 3 роки і право на призначення пенсії за віком позивач набуде при досягненні 57-річного віку за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме на 3 роки, тобто не менше 23 років. Згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 17 років 4 місяці 11 днів, тому у призначенні пенсії відмовлено через відсутність необхідного стажу роботи (23 роки) і недосягненням 57-річного віку.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно з підстав, викладених в листі, відмовив йому в призначенні такої пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що для зменшення віку виходу на пенсію на 5 років для вказаних осіб загальний термін постійного проживання чи постійної роботи таких осіб на території, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року повинен складати не менше 13 років (4 роки плюс тричі по три роки). Позивач станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю постійно проживав або постійно працював або постійно навчався не менше чотирьох років, що надає йому право на зменшення віку виходу на пенсію лише на два роки, а не на п`ять років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N796-XII (надалі - Закон N796-XII).

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з положенням частини третьої статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами статті 55 цього Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність двох підтверджених обставин, а саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 року для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

Тобто, загалом для зниження пенсійного віку на 5 років особа має проживати на відповідній території 4 роки до 01.01.1993 року та 9 років після 01.01.1993 року, що в загальному повинно складати не менше 13 років.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Як свідчать матеріали справи, згідно довідки Іршанської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, позивач зареєстрований в смт. Іршанськ та в період з 1969 р. по 13.05.1981, 27.07.1983 по 28.04.1990, з 09.03.2017 по даний час постійно проживав в смт.Іршанськ, що відноситься до четвертої зони посиленого радіологічного контролю (а.с.7).

Із наведеного слідує, що позивач в період з 27.07.1983 по 28.04.1990 постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю повних чотири роки. (4 роки 3 дні).

Доказів постійного проживання чи праці Позивача у зоні посиленого радіологічного контролю додатково ще не менше 9 років, щоб давало позивачу право на зменшення пенсійного віку на 5 років, позивачем не надано.

Таким чином, при розгляді справи знайшло своє підтвердження лише те, що позивач станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю постійно проживав або постійно працював або постійно навчався не менше чотирьох років, що надає йому право на зменшення віку виходу на пенсію лише на два роки, а не на п`ять років.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч. 3 ст. 65 Закону).

Разом з тим, позивач не надав суду жодних доказів щодо отримання ним посвідчення особи, які відносяться до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Доводи апелянта про те, що неотримання чорнобильського посвідчення не є суттєвою підставою для відмови в призначенні пільгової пенсії за віком за умовами п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому що вказаний пункт ст.55 передбачає і головною умовою є те, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, колегія суддів вважає хибними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права.

Виходячи з вищенаведеного, підстав для призначення пенсії зі зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону України №796-ХІІ не має, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Разом з тим, судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення до відповідача із заявою (08.10.2019) та до суду із даним позовом (29.01.2020) є особою, якій виповнилося 55 років

Водночас, колегія суддів зазначає, що оскільки у зоні посиленого радіологічного контролю станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач прожив 4 роки 3 дні, а згідно зі статтею 26 Закону №1058 загальний пенсійний вік становить 60 років, тому вік виходу на пенсію позивача зменшується на 3 роки, і право на призначення пенсії за віком може бути призначена йому після досягнення віку 57 років за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме на 3 роки, тобто не менше 23 років.

Згідно поданих позивачем документів, його страховий стаж становить 17 років 4 місяців 11 днів.

Станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, останній досягнув віку 55 років та, відповідно, ще не набув права на призначення такого виду пенсії.

Отже, судом встановлено, що позивач фактично не досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону №1058 з врахуванням зменшення, а тому на даний час не має права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 жовтня 2020 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.