Справа № 301/2605/19
Суддя: Малюк В. М.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 301/2605/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі cудового засідання - Химинець О.Я.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Навроцького В.В.,

представника Головного управління ДМС України в Закарпатській області - Радь О.І.,

та головного спеціаліста Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області - Черничко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області Черничко І.І. та Головного управління ДМС України в Закарпатській області, про визнання протиправним і скасування рішення №6 про примусове повернення з України від 25 жовтня 2019 року ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до головного спеціаліста Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області Черничко І.І., в якій просив або повністю скасувати рішення про примусове повернення або задовольнити частково і скасувати рішення в частині заборони в`їзду на територію України протягом трьох років.

В подальшому, адвокат Навроцький В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надав суду уточнену позовну заяву до головного спеціаліста Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області Черничко І.І. та Головного управління ДМС України в Закарпатській області, якою просив повністю або частково визнати протиправним і скасувати рішення про примусове повернення від 25.10.2020 року №6.

В уточненій позовній заяві представник позивача посилається на те, що 25.10.2019 року Головним спеціалістом Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області Черничко І.І. було прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.11.2019 року, із забороною в`їзду в Україну строком на три роки.

Вважає, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки винесено із перевищенням повноважень.

Зазначає, що питання про примусове повернення з України іноземців та осіб без громадянства регулюється Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служба безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 і яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 .

Так, згідно п. 1 Розділу II інструкції рішення про примусове повернення до країни походження готує у двох примірниках посадова особа органу ДМС і затверджує начальник відповідного підрозділу. Згідно п. 3 того самого розділу рішення про заборону подальшого в`їзду іноземця в Україну приймає ніхто інший як начальник органу ДМС. Згідно п. 7 Положення про Державну міграційну службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360 ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Натомість, всупереч п. 3 Розділу II Інструкції та п. 7 Положення про ДМСУ рішення про заборону подальшого в`їзду було прийнято головним спеціалістом Іршавського РВ ГУ ДМС, який такими повноваженням не наділений і не міг приймати рішення, яке виходить за межі його функціональних повноважень.

Також зазначає, що рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не відповідає Інструкції, оскільки Інструкція уповноважує посадових осіб приймати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни (п. 1 Розділу II Інструкції). Всупереч цьому, стосовно ОСОБА_1 прийнято рішення про «повернення за межі України», тобто прийнято рішення про його видворення за межі України, а таке рішення в силу ст. 288 КАС України може прийняти виключно суд, а не посадова особа підрозділу міграційної служби.

Крім цього, саме рішення про примусове повернення не говорить, куди повертається ОСОБА_1 , адже Інструкція чітко вимагає вказати куди має бути примусово повернута особа: або до країни походження або до третьої країни. В цій частині рішення прийнято із порушенням Інструкції.

Згідно п. 10 Розділу І Інструкції після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

Але всупереч даному порядку, у ОСОБА_1 ніхто не запитував, чи має він намір оскаржити рішення про його примусове повернення в суді, чим порушено порядок примусового повернення.

Рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не відповідає взірцю, який викладено у додатку №1 до Інструкції, оскільки його було складено без присутності двох понятих.

Вважає, що такими діями відповідачів, порушено його право як іноземця в`їжджати на територію України та виїжджати за межі території України через державний кордон України, в зв`язку з чим просить повністю або частково визнати протиправним і скасувати рішення про примусове повернення від 25.10.2020 року №6.

В порядку передбаченому КАС України, відповідачами - головним спеціалістом Іршавського РВ ГУДМС України в Закарпатській області Черничко І.І. та представником Головного управління ДМС України в Закарпатській області, подано відзив на позовну заяву, в якій останні просять суд відмовити в задоволенні позову на тій підставі, що оскаржуване рішення №6 від 25.10.2019 року прийняте з урахуванням та об`єктивним дослідженням усіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Навроцький В.В. позовну заяву підтримав та просив таку задоволити. Зазначив, що рішення про примусове повернення його довірителя є незаконним, оскільки ОСОБА_1 не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, громадський порядок не порушував. Той факт, що ОСОБА_1 порушив термін перебування на Україні не є підставою для заборони в`їзду до України. При винесенні рішенні було порушено Інструкцію. Крім цього вважає, має місце факт подвійного притягнення до відповідальності, що відповідно до норм Конституції України, є недопустимим.

В судовому засіданні представник Головного управління ДМС України в Закарпатській області - Радь О.І. підтримав подані ним заперечення на позов, що викладені у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення були дії позивача, який порушив законодавство України. Оскаржуване рішення ґрунтується на фактичних обставинах справи та таке винесено у відповідності до норм матеріального права, у тому числі з врахуванням роз`яснень, що містяться в Пленумі Вищого адміністративного суду України.

В судовому засіданні головний спеціаліст Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області - Черничко І.І. заперечив щодо задоволення позовної заяви, оскільки прийняте рішення про примусове повернення є законним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В судовому засіданні встановлено, 25.10.2019 року Головним спеціалістом Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області Черничко І.І. було прийнято рішення, крім іншого, про: «примусове повернення за межі України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.11.2019 року та заборонено в`їзду в Україну строком на три роки.

Згідно пункту 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773 (Далі - Закон №3773) - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на території, або тимчасово Частиною 1 статті 26 Конституції та статтею 3 Закону № 3773 визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України,- за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 3773 документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі Порядок) - іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в 'їзду з держав з безвізовим порядком в "їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Згідно статті 23 Закону №3773 нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Встановлено, що у ході здійснення заходів з міграційного контролю було виявлено на території Іршавського району, громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , який перевищив дозволений строк перебування в Україні, а саме перевищив дозволений строк на 74 дні.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну, 24.10.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

25.10.2019 року Іршавським РВ ГУДМС України в Закарпатській області прийнято рішення про примусове повернення позивача з України із забороною в`їзду на територію України терміном на 3 роки.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, а саме пункту 18 Постанови № 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» - при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (3773-17 ). При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

З огляду на викладене та враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення було винесене уповноваженою на те особою та відповідно до норм законодавства, що регулюють дані правовідносиними, з врахування особи позивача та всіх обставин справи, за яких було встановлено, що підстав для подальшого перебування ОСОБА_1 на території України не має, кошти для подальшого проживання у позивача відсутні, ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства, а саме встановленого факту перебування на території України понад встановленого терміну та перевищення дозволеного строку перебування - 74 дні.

Що стосується тверджень представника позивача про наявність факту подвійного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то суд відхиляє таке як безпідставне, оскільки винесення відповідачем оскаржуваного рішення не є видом адміністративного стягнення у розумінні вимог ст. 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та факт винесення рішення про примусове повернення з України, не можна вважати подвійним притягненням до відповідальності.

Крім цього, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служба безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 і яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119, оскільки як слідує з тексту самого рішення таке прийнято уповноваженою посадовою особа органу ДМС і затверджене начальником відповідного підрозділу, що спростовує твердження представника позивача про те, що ОСОБА_3 не уповноважений був приймати таке рішення.

Частина 2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачами доведено належними та допустимими доказами правомірність свого рішення, в зв`язку з чим позов ОСОБА_1 є безпідставний і такий не підлягає до задоволення за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 77, 286,271,241,244,246,251 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного спеціаліста Іршавського РВ ГУДМС в Закарпатській області Черничко І.І. та Головного управління ДМС України в Закарпатській області, про визнання протиправним і скасування рішення №6 про примусове повернення з України від 25 жовтня 2019 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.10.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк