Справа № 265/2637/20
Суддя: Костромітіна О. О.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/2637/20
Провадження №2-а/265/46/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Костромітіної О.О,

за участю секретаря судового засідання Вакуленко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в Донецькій області рядового поліції Семененко Івана Васильовича про скасування постанови про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

17.04.2020 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить суд визнати дії інспектора роти № 1 батальйону № 1 УПП в Донецькій області ДПП ст.лейтенанта поліції Семененко Івана Васильовича щодо прийняття ним по справі рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень протиправними та постанову серії ДП18 № 583358, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 1 УПП в Донецькій області ДПП ст.лейтенантом поліції Семененко Іваном Васильовичем від 23.03.2020 року про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що згідно оскаржуваної постанови він 26.01.2020 року о 18.20 годині в м.Маріуполі, по вул.Олімпійській, 151, керуючи транспортним засобом порушив вимогу дорожнього знаку 2.3.6. та 2.1.г ПДР України, на підставі чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 425 грн. Вважав, що ніякого порушення ПДР не вчиняв, оскаржувана постанова не містить доказової бази вчинення правопорушення. На підставі переліченого просить суд скасувати зазначену постанову.

26 травня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, долучає до відзиву оптичний диск з даними, як доказ факту порушення позивачем ПДР, пояснення свідка ОСОБА_2 , копію відповіді на звернення, копії повідомлень на запрошення до підрозділу патрульної поліції, копії списків поштових відправлень та копії роздруківок відстеження пересилання поштових відправлень з сайту Укрпошти за штрихкодовим ідентифікатором.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Журавльова І.В. в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 583358, винесеною 23.03.2020 року інспектором роти № 1 батальйону № 1 УПП в Донецькій області ДПП ст.лейтенантом поліції Семененко Іваном Васильовичем, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Мотивувальною частиною оскаржуваної постанови зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21070, р.н. НОМЕР_1 , який належить іншій особі, 26.01.2020 року о 18 годині 20 хвилин в Донецькій області, м.Маріуполь, Лівобережний район, вул.Олімпійська, буд. 151, розпочав рух заднім ходом не пристебнувшись пасиком безпеки та при перевірці документів не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п.2.3.в та п.2.1.ґ ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 2.3.в Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

В судовому засіданні судом було досліджено оптичний диск з відеозаписом, наданий відповідачем разом з відзивом, в якому зафіксовано факт скоєння позивачем порушення п.2.3.в ПДР України, викладений у постанові про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 583358 від 23.03.2020 року, що він, 26.01.2020 року о 18.20 годині в м.Маріуполі, по вул.Олімпійській, 151, розпочав рух на транспортному засобі, не пристебнувшись під час руху пасиком безпеки.

Згідно пункту 2.1.ґ Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 статті 126 КУпАП.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 20.10.2015 року, що є безтерміновим і дійсним на всій території України.

Проте, пунктом 2.1.ґ Правил дорожнього руху України передбачено, що водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Позивачем не було пред`явлено відповідні підтвердні документи щодо звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що є порушенням вищезазначеного пункту правил дорожнього руху.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного суду України (№1-6/2014, 7-рп/2014) від 23.12.2014 року щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Позивачем не надано суду доказів, що транспортний засібВАЗ 21070, р.н. НОМЕР_1 , належить йому на відповідній правовій підставі. Крім того, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи (постанова та відеозапис), транспортний засіб ВАЗ 21070, р.н. НОМЕР_1 , взагалі не належить ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що позивач має право користування вказаним автомобілем, проте не має права власності та інших правових підстав володіти автомобілем ВАЗ 21070, яким він керував не маючи при собі страхового полісу цього автомобіля, як того вимагають правила дорожнього руху України. За таких підстав суд при вирішенні спору по суті відхиляє позицію позивача, що він, як учасник бойових дій, звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому не повинен мати поліс обов`язкового страхування під час керування транспортним засобом, який належить іншим особам.

З урахуванням зазначеного, відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення правил дорожнього руху та винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху за частиною 1 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, що визначено ч. 2 ст. 258 КУпАП.

На підставі п. 10 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Ст. 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати усі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідачем були надані суду переконливі докази щодо порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, які не були спростовані позивачем. Позивач ОСОБА_1 не надав суду переконливих доказів щодо обгрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення винесена відповідно до діючого законодавства, є законною та не підлягає скасуванню, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні позову позивача.

Керуючись ст.ст. 9,72-77,94, 139, 205, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інспектора роти №1 батальйону №1 УПП в Донецькій області рядового поліції Семененко Івана Васильовича про скасування постанови про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.10.2020 року.

Суддя О.О.Костромітіна