Справа № 520/11071/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 жовтня 2020 року № 520/11071/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" (вул. Полтавський шлях,99, м.Харків, ), Державної установи "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" (м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81, ), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. бастіонна, 6, ), третя особа: Філія Державної установи "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Харківській та Луганській областях" (м.Харків, вул. Нетіченська, 14, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

установив :

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив суд: визнати бездіяльність, яка вчинена у період з 18.05.2020 по 21.07.2020 ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та представниками ДУ « Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» протиправними; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок бюджетних коштів, моральну шкоду завдану, представниками ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та представниками ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» у сумі 150000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 18.05.2020 року позивач, ухвалою слідчого судді поміщений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де під час медичного огляду повідомив представникам ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та лікарю медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально- виконавчої служби України у Харківській та Луганській областях», що знаходиться в стані абстиненції і являється пацієнтом замісної підтримуючої терапії (ЗПТ) та потребує необхідного лікування (детоксикації), проте не отримав жодної медичної допомоги до 21.07.2020 року. Позивач зазначив, що приблизно до середини червня 2020 року, щоденно, через поганий стан здоров`я, викликав медичного працівника. Здійснював письмові звернення до адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та начальника медичної частини філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Харківській та Луганській областях» про необхідність лікування, але жодних талончиків про реєстрацію звернень йому не надавалось.

У липні 2020 року представник позивача звернувся зі скаргою до слідчого судді в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України щодо ненадання медичної допомоги позивачу, за результатами розгляду якої слідчим суддею винесено ухвалу по справі № 369/4372/20, якою в тому числі встановлено, що 21.07.2020 позивача оглянуто представниками (лікарями) філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Харківській та Луганській областях» та лікарем-наркологом КНП «Обласний наркологічний диспансер» ХОР та встановлено необхідність у наданні загальної терапії для підтримання організму.

Позивач зазначив, що в період з 18.05.2020 по 21.07.2020 року, через протиправну бездіяльність представників ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Харківській та Луганській областях» у вигляді довготривалого ненадання медичного лікування, а саме препаратів ЗПТ, призвело до непоправної шкоди для здоров`я та спричинила сильні моральні страждання останньому.

У позовній заяві позивач також зауважив, що приблизно з 1992 року, перебуває на наркологічному обліку у Червонозаводському наркологічному кабінеті, та з початку 2020 року отримує препарати ЗПТ. З квітня 2020 року отримував препарати ЗПТ (метадону-гідрохлорид) у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр громадського здоров`я» «Сильні люди».

Ухвалою суду від 25.08.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257, 262 КАС України та надано відповідачам строк для надання відзиву на адміністративний позов.

18.09.2020 року від відповідача - Державної казначейської служби України (далі ДКС України), надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що ДКС України не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача, у будь які правовідносини з ним не вступало, тому стягнення моральної шкоди з ДКС України є безпідставним.

21.09.2020 року від відповідача - ДУ «Харківський слідчий ізолятор» надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що в СІЗО ОСОБА_1 утримується з 18.05.2020 року, має статус ув`язненого. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04.12.2017 р. № 4800/к «Про затвердження структури та внесення змін до штату державної установи «Харківська установа виконання покарань (27)» медична частина зі штату виведена.

ДУ «Харківський слідчий ізолятор» взаємодіє з Медичною частиною № 27 «Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Харківській та Луганській областях». ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не проводить медичного обстеження та лікування захворювань, не діагностує, не має у штаті медичних працівників та медичної документації ув`язненого ОСОБА_1 . ДУ «Харківський слідчий ізолятор» створює належні умови для надання медичної допомоги засудженим та особам, взятим під варту. Відповідач також зазначив, що під час перебування в установі позивач інформацію про необхідність лікування представникам СІЗО не повідомляв, до керівництва установи з будь-яких питань не звертався.

24.09.2020 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, за результатами розгляду якої судом встановлено, що вона не містить істотних змін, що мають значення для вирішення спору по суті. Проте, з метою уникнення можливих суперечностей у подальшому, ухвалою від 28.09.2020 року суд прийняв до розгляду зазначену заяву представника позивача про уточнення позовних вимог в адміністративній справі та оскільки уточнення не вплинуло на права, обов`язки, склад сторін, не змінило предмет та підставу позову зауважив, що не вбачає за необхідне надавати додатковий строк на подання відзиву.

З урахуванням заяви розгляд справи продовжено у межах позовних вимог про:

визнання бездіяльності, яка була вчинена у період з 18.05.2020 по 21.07.2020 ДУ Харківський слідчий ізолятор та представниками ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України протиправною;

стягнення з Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду завдану ОСОБА_1 , представниками ДУ Харківський слідчий ізолятор та представниками ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально- виконавчої служби України у сумі 150000 грн.

Разом з заявою про уточнення позовних вимог відповідач надав до суду відповідь на відзив ДКС України, у якій не погодився з доводами відповідача, що участь ДКС України у справах про відшкодування шкоди заподіяної державним органом є необов`язковою та зазначив, що у постанові від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц на яку посилається відповідач у своєму відзиві Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що ДКСУ та її територіальні органи можуть бути залучені до участі у справі про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади (його посадовими чи службовими особами), «з метою забезпечення завдань цивільного судочинства», проте їх незалучення не може бути єдиною підставою для відмови у позові. Щодо відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що сторона позивача вважає, що ненадання належної медичної допомоги позивачу призвели до сильних фізичних та душевних страждань останнього, це фактично є грубе порушення прав людини, які передбачені Конвенцією й на думку сторони позивача, лише встановлення факту порушення не може бути достатньою сатисфакцією.

08.10.2020 року до суду від відповідача - ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - ДУ «ЦОЗ ДКВС України») надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що по прибуттю до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», позивач оглянутий черговим медичним працівником. На час огляду скарг на погіршення стану здоров`я не заявлено, загальний стан здоров`я визначений як задовільний, тілесних ушкоджень не виявлено. Зі слів позивача він з 1992 року вживає наркотичні речовини (героїн, витяжку макової соломки, метадон). Висновок: F 11.2 (наркологічна залежність від опіоїдів). Оскільки ні від позивача безпосередньо, ні від ОВС не надходила інформація про те, що він потребує отримання ЗПТ, то відповідно така терапія не здійснювалася. Позивач постійно оглядався лікарями, під час перебування в установі до керівництва установи з будь- яких питань не звертався.

Враховуючи скарги та загальний стан здоров`я за призначенням лікаря- нарколога КНП «Обласний наркологічний диспансер» ХОР, рекомендована загально укріплююча та симптоматична терапія. Таким чином, з 22.07.2020 року позивач отримує медикаментозне лікування. Крім того відповідач зазначив, що представником позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач є дійсним учасником програми замісної підтримувальної терапії, оскільки довідка, надана ТОВ «Центр громадського здоров`я «Сильні люди», має лише посилання на те, що позивач двічі 12.05.2020 та 15.05.2020 отримував ЗПТ.

22.10.2020 представником позивача надано відповідь на відзив ДУ « Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» (вх.01-26/81824/2020 від 23.10.2020), у якому зазначено про те, що відзив поданий з пропущенням строків, встановлених в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив не відповідає вимогам ст.162 КАС України, просив не приймати останній до уваги та розглянути справу за наявними доказами. В той же час, суд зауважує, що вказаний документ не містить підпису представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

З 15.05.2020 позивач тримається під вартою та з 18.05.2020 поміщений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.07.2020 у справі № 639/4372/20 (провадження № 1-кс/639/1872/20) у задоволенні скарги щодо порушення прав ОСОБА_1 під час тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в частині ненадання медичної допомоги відмовлено та зазначено, що доводи сторони захисту про те, що відповідний огляд проведено несвоєчасно, чим спричинено шкоду, то вказані права ув`язненого можуть бути захищені шляхом пред`явлення відповідного позову, та не підлягають вирішенню в порядку ст. 206 КПК України.

З огляду на наведене ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо визнання протиправною бездіяльності представниками ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та ДУ «ЦОЗ ДКВС України» вчиненої у період з 18.05.2020 року по 21.07.2020 року та стягнення моральної шкоди.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальними законодавчими актами, які регламентують режим утримування осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства, та засуджених є Закон України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 13.06.1993 року (далі - Закону № 3352-XII ) та Кримінально-виконавчий кодекс України (далі - КПК України).

Положеннями статті 7 Закону № 3352-XII встановлено, що особи, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, підлягають в тому числі медичному огляду та їх ознайомлюють з правами, обов`язками та вимогами режиму.

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 11 Закону № 3352-XII, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органів, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні справи, суд з враховує практику ЄСПЛ згідно якої лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (див. рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), заяви № 9852/03 та № 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року).

Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою (див., наприклад, рішення у справі «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ), оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та рішення у справі «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28 березня 2006 року), а за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. там само, пп. 109 та 114; а також рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року; та «Попов проти Росії» (Popov v. Russia), заява № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року).

Суд залишає за собою достатню гнучкість при визначенні того, який саме рівень охорони здоров`я вимагався у контексті конкретних обставин справи. Зазначений стандарт має бути «сумісним з людською гідністю» ув`язненої особи та повинен враховувати «практичні потреби ув`язнення» (див. рішення у справі «Алєксанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), заява № 46468/06, п. 140, від 22 грудня 2008 року).

Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 року за № 633/33604 визначено, що надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами) (п.2 гл.2 р.Х « Медичне обслуговування ув`язнених і засуджених в СІЗО» Правил)

Також спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України та Державної служби України з контролю за наркотиками від 22.10.2012 № 821/937/1549/5/156 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я, органів внутрішніх справ, слідчих ізоляторів і виправних центрів щодо забезпечення безперервності лікування препаратами замісної підтримувальної терапії, яким визначено, що адміністрація слідчого ізолятора при отриманні інформації від ОВС про необхідність надання ЗПТ узятим під варту або безпосередньо від узятого під варту черговий медичної частини слідчого ізолятора інформує начальника медичної частини слідчого ізолятора про перебування особи, яка потребує отримання ЗПТ. Начальник медичної частини слідчого ізолятора інформує по телефону керівника найближчого за місцезнаходженням ЗОЗ згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, де впроваджена замісна підтримувальна терапія, наведеним у додатку 1 до цього Порядку, про перебування такої особи та листом за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку про необхідність отримання консультації лікаря-нарколога та вирішення питання щодо проведення ЗПТ або детоксикації. Забезпечують доставку узятих під варту до ЗОЗ ЗПТ для отримання ЗПТ або до ЗОЗ для проведення детоксикації відповідно до призначення лікаря-нарколога. (п.4.1.1-4.1.3 р. IV Порядку)

Долученими до матеріалів справи документами, в тому числі листом ТОВ «Центр громадського здоров`я» «Сильні люди» № 9 від 15.07.2020 , формою первинної облікової документації 129-1/о «Інформована згода на участь у замісній підтримувальній терапії із застосуванням препарату метадон-гідрохлоріду» встановлено, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні в медичному центрі ТОВ ЦГЗ «Сильні люди», приймав курс лікування ЗПТ з 12.05.2020 по 26.05.2020, останній прийом препарату 15.05.2020

Пунктом 6 гл.2 р.Х Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України у СІЗО ув`язнені та засуджені звертаються по медичну допомогу до медичного працівника під час щоденного обходу ним камер та відділення для засуджених, залишених для роботи з господарського обслуговування СІЗО, або у разі потреби - до персоналу СІЗО.

Отже, необхідною передумовою отримання медичної допомоги є повідомлення про її потребу, наявність відповідних рекомендації лікаря тощо, що вимагає відповідного повідомлення уповноважених осіб установи про вказані обставини.

Проте, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО з заявами, повідомленнями про необхідність отримання ЗПТ та надання відповідної інформації ОВС, у витягах з медичної карти амбулаторного хворого (позивача) № 631 відповідні записи відсутні.

Відповідно до довідки від 08.09.2020 року за підписом заступника начальника державної установи «Харківський слідчий ізолятор» із соціально-виховної та психологічної роботи підполковника внутрішньої служби Холода Д.С. , у журналі прийому ув`язнених і засуджених режимних корпусів № 1 та № 6 з особистих питань керівництвом установи та керівниками структурних підрозділів державної установи «Харківський слідчий ізолятор», позивач до керівництва установи з будь-яких питань не звертався.

Долученою до матеріалів справи ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.07.2020 у справі 639/4372/20 встановлено, що «по прибуттю 18.05.2020р. до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» позивач оглянутий черговим медичним працівником. На час огляду скарг на погіршення стану здоров`я не пред`являв, загальний стан здоров`я визначений як задовільний; при огляді тілесних ушкоджень не виявлено.

Разом з особовою справою надана медична довідка від 16.05.2020року № 1157з КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня». Висновок: F 11.30 (синдром відміни опіоідів); ФОГК органів грудної клітини від 15.05.2020 року № 7974 - норма; довідка КНП «МКЛШНД ім. проф. Мещанінова» № 10/6793 від 15.05.2020 року.

21.07.2020 року позивач оглянутий лікарем-наркологом КНП «Обласний наркологічний диспансер» ХОР. На час огляду пред`являє скарги на порушення нічного сну (часті пробудження), загальну слабість, головозапоморочення, відчуття важкості в області печінки, невиражений біль у суглобах (гомілкових, тазостегнових). Станом на теперішній час враховуючи, що пацієнт тривалий час (з 15.05.2020 року) не вживав опіати (метадон), то він детоксикаційної та замісної підтримуючої терапії не потребує.

Враховуючи скарги та загальний стан здоров`я (тривалий період наркотизації), рекомендована загальноукріплююча та симптоматична терапія, яку позивач отримує з 22.07.2020.

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що Медичній частині № 27 надано документи про те, що позивач є дійсним учасником програми замісної підтримувальної терапії».

Згідно з ч.1ст.2 КАСУкраїни завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. Відсутність підтвердженого судовим розглядом факту існування порушеного суб`єктивного права зумовлює і відсутність підстав для стягнення моральної шкоди .

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах довів відсутність порушення суб`єктивних прав позивача, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Зоркіна Ю.В.