Справа № 480/1102/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 р.Справа № 480/1102/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 06.03.20 року по справі № 480/1102/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, в якій просив суд:

- зобов`язати відповідача вчинити дії по призначенню та виплаті страхових виплат (соціальних виплат) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" одноразової допомоги за наслідками стійкої втрати працездатності, виходячи із розміру середньомісячного заробітку та щомісячні страхові виплати у зв`язку з втратою працездатності по професійному захворюванню відповідно До висновків МСЕК від 10.04.2014 року серія 10 ААА № 224873 за результатами визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги виходячи з розміру середньомісячного заробітку позивача по місцю працевлаштування без строку, з урахуванням визначення 35 % втрати працездатності за період з 26.03.2014 року по 01.04.2016 року, в тому числі 20 % пневмоконіоз, 15 % сенсоневральна туговухість; та за минулий час втрати працездатності 20 % пневмоконіоз, за період з 01.03.2014 року по 26.03.2014 року; суму витрат на необхідну соціальну допомогу, починаючи з 01.03.2014 року без строку, з корегуванням суми виплат у зв`язку з зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" та індексації суми страхових виплат відповідно до законодавства.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що ОСОБА_1 працював на ВП ГЗФ "Міусинська" ДП "Донбасантрацит" у м. Красний Луч Луганської області з 1987 року. Особливості роботи на підприємстві призвели до виникнення професійних захворювань - туговухості та пневмоконіозу, що підтверджено актом № 1 розслідування професійного хронічного захворювання. Випискою до акта огляду МСЕК позивачу встановлено втрату працездатності у розмірі 20 % на період з 02.02.2008 по 01.03.2010 у зв`язку з професійним захворюванням по пневмоконіозу. Відсотки по сенсоневральній туговухості не були визначені. Постановою ВД ФССНВ в м. Красний Луч від 09.04.2008 позивачу була призначено одноразова грошова допомога у зв`язку з стійкою втратою працездатності 20 %. У 2010 році позивачу встановлено втрату працездатності у розмірі 20 % повторно, а в 2012 році встановлено 25 % втрати працездатності на період з 01.03.2012 по 01.03.2014 у зв`язку з професійним захворюванням по пневмоконіозу. В 2014 році відповідно до виписки до акта огляду МСЕК позивачу встановлено втрату працездатності у розмірі 35 % на період з 26.03,2014 по 01.04.2016, в тому числі 20 % по пневмоконіозу від 2007 року повторно та по сенсоневральній туговухості 15 % від 2007 року первинно. Постановою від 28.04.2014 № 1206/10488/10488/12 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової допомоги, так як відсоток втрати працездатності по профзахворюванню сенсоневральній туговухості було розглянуто 27.02.2008 згідно довідки МСЕК 2-20 СУ № 032703. Однак, довідкою МСЕК від 27.02.2008 2-20 СУ № 032703 встановлена втрата працездатності 20 %, натомість відсотки по сенсоневральній туговухості встановлені не були, у зв`язку із чим позивач просить зобов`язати відповідача призначити йому страхові виплати з урахуванням 35 % втрати працездатності за період з 26.03.2014 по 01.04.2016, в тому числі 20 % пневмоконіоз, 15 % сенсоневральна туговухість та за минулий час втрати працездатності 20 % пневмоконіоз за період з 01.03.2014 по 26.03.2014.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року позов ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Зобов`язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (40022, м. Суми, площа Троїцька, 5, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з встановленням вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків, відповідна до висновку МСЕК від 10.04.2014 року серія 10 ААА № 224873, згідно якого ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15% сенсоневральної туговухості первинно, з урахуванням раніше виплаченої суми 63787,50 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що відповідно до Виписки з акта огляду МСЕК від 30,03.2016 серія 10 ААА № 269969 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ОСОБА_1 встановлено втрату 35 % професійної працездатності по професійному захворюванню АКТ № 1 від 18.01.2008, дата переогляду 30.03.2018.

01.04.2016 ОСОБА_1 звернувся із заявою до відділення у м. Охтирка про продовження раніше призначених страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням.

Постановою відділення у м. Охтирка від 08.04.2016 №1814/0488/10488/17, позивачу продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1334,06 грн. на період з 01.04.2016 по 20.03.2018 відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 серія 10 ААА №224873 та висновку МСЕК від 30.03.2016 серія 10 ААА № 269969.

Крім цього, 27.11.2015 позивач звернувся з письмовою заявою до відділення у м. Охтирка про призначення та виплату одноразової грошової допомоги по встановленим 15 % втрати працездатності по професійному захворюванню сенсоневральній туговухості з 2007 року первинно за висновком МСЕК від 20.04.2014.

Однак, листом відділення у м. Охтирка від 18.03.2015 №80-12-15, ОСОБА_1 відмовлено у проведенні виплати одноразової грошової допомоги за висновком МСЕК від 20.04.2014. Відмову відділення у м. Охтирка мотивувало тим, що постановою від 28.04.2014 №1206/0488/10488/12 відділення у м. Красний Луч це питання вже розглядалося та ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні одноразової допомоги, а також тим, що відповідно до пункту 3.5.2 / Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на Виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 № 24, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.06,2007 №715/13982, діючою на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 24) - при встановленні МСЕК вищого ступеня стійкої втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження одноразова допомога не призначається.

Відповідач зазначає, що на момент винесення постанови від 28.04.2014 №1206/0488/10488/12 про відмову у виплаті одноразової допомоги ОСОБА_1 перебував на обліку у відділенні у м. Красний Луч.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 по справі №480/1402/19 скасовано постанову відділення у м. Красний Луч від 28.04.2014 №1206/0488/10488/12.

Відповідач наголошує, що оскільки суб`єктом владних повноважень - відділенням у м. Красний Луч було прийняте неправомірне рішення, в подальшому яке скасоване судовим рішенням, ОСОБА_1 мав звернутися з позовом про призначення страхових виплат саме до цієї юридичної особи.

Натомість, ОСОБА_1 звертається з позовною заявою до Управління, правонаступника відділення у м. Охтирка, яким жодного протиправного рішення не приймалось, а лише продовжено виплату страхових виплат ОСОБА_1 з квітня 2016 року.

Відділення у м. Красний Луч та відділення у м. Охтирка є різними юридичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань відділення у м. Красний Луч (Код ) в стані припинення не перебуває.

Таким чином, на думку представника відповідача, Управління не порушувало права Позивача, але в порушення норм КАСУ судом покладено обов`язок саме на Управління щодо виплати одноразової допомоги.

Позивачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому серед іншого зазначено, що доводи представників Фонду про те, що висновком МСЕК серія 10 ААА №224873 від 10.04.2014р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності позивачу процент втрати професійної працездатності по сенсоневральній туговухості (15%) був встановлений не первинно, а повторно, наявність даного захворювання у ОСОБА_1 була встановлена ще актом №1 розслідування професійного хронічного захворювання від 18.01.2008 р., є невиправданим та таким, що заснований на припущеннях.

Позивач зазначає, що посилання представників Фонду на п.3.5.2. Порядку №24 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) про те, що у разі погіршення здоров`я потерпілого внаслідок раніше одержаного каліцтва або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків, при встановленні йому МСЕК вищого ступеня стійкої втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження одноразова допомога не призначається, є безпідставним.

Порядок виплати одноразової страхової виплати визначається ч.2 ст.34 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), за змістом якої у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (Доходу), з якої справляються внески до Фонду.

У разі коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, йому провадиться одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до акту №1 розслідування професійного хронічного захворювання від 18.01.2008р. позивач, як потерпілому, встановлений діагноз пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення ЛН-І (першої) ст., переважно по рестриктивному типу. Початкове явище сенсоневральної туговухості Н.90.3. Захворювання професійне.

Позивач звертає увагу, що даним актом у ОСОБА_1 було встановлено два професійних захворювання.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 2-20 СУ №032703 від 27.02.2008р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату 20% професійної працездатності на період з 20.02.2008р. по 1.03.2010р. у зв`язку з професійним захворюванням по пневмоконіозу від 2007р. первинно, а відсотки по сенсоневральній туговухості від 2007р. не визначені.

У відповідності, із Випискою з акта огляду МСЕК серія 10 ААА №224873 від 10.04.2014р., про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної то соціальної допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату 35% професійної працездатності на період з 26.03.2014р. по 1.04.2016р.; в тому числі 20% по пневмоконіозу професійному захворюванню від 2007р. повторно 15% по сенсоневральній туговухості професійному захворюванню від 2007р. первинно.

Отже встановлено, що при подальшому обстеженні МСЕК (виписка з акта огляду МСЕК серія 10 ААА .№224873 від 10.04.2014р.) потерпілому ОСОБА_1 встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності - 35%, з урахуванням іншої професійної хвороби - сенсоневральної туговухості - 15%.

Висновком МСЕК серія 2-20 СУ №032703 від 27.02.2008р. за наслідками розгляду акта №1 розслідування професійного хронічного захворювання від 18.01.2008р. було встановлено втрату 20% професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням по пневмоконіозу, а процент втрати професійної працездатності у зв`язку з іншим професійним захворюванням - сенсоневральною туговухістю (15%) був встановлений висновком МСЕК серія 10 ААА №224873 від 10.04.2014р.

Відповідно до ст.30 Закону, ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я.

На думку позивача, встановлення самого факту наявності професійного захворювання без визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках не дає підстав для здійснення страхової виплати.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 року та від 20.10.2020 року справу призначено до розгляду на 22 жовтня 2020 року в режимі відеоконференції з Охтирським міськрайонним судом Сумської області та Господарським судом Сумської області.

Представники відповідача до Господарського суду Сумської області не з`явились.

Позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до акту від 18.01.2008 № 1 розслідування професійного хронічного захворювання ОСОБА_1 встановлений діагноз пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом П ст., фаза затихаючого загострення ЛН-І (першої) ст., переважно по рестриктивному типу. Захворювання професійне встановлено первинно. Початкове явище сенсоневральної туговухості Н.90.3. Захворювання професійне (т. 1 ах. 36).

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серія 2-20 СУ № 032703 від 27.02.2008 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату 20 % професійної працездатності на період з 20.02.2008 по 01.03.2010 у зв`язку з професійним захворюванням по пневмоконіозу від 2007 первинно, відсотки по сенсоневральній туговухості від 2007 не визначені (т, 1 а.с. 38).

07.04.2008 позивач звернувся із заявою до відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області про призначення страхової виплати у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві (т. 1 а.с. 39).

Постановою відділення ВД ФССНВ в м. Красний Луч від 09.04.2008 № 1206/10488/10488/2 позивачу було призначено одноразову допомогу у разі стійкої втрати професійної працездатності 20% відповідно до висновку МСЕК від 27.02.2008 серія 2-20 СУ № 032703 в сумі 37980,00 грн. (т. 1 а.с. 40).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 011006 від 08.04.2010 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату 20 % професійної працездатності на період з 01,03.2010 по 01.03.2012 у зв`язку з професійним захворюванням пневмоконіоз від 2007 року повторно1 (т. 1 а.с. 41).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 089410 від 14.03.2012 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивачу встановлено втрату 25 % професійної працездатності на період з 01.03.2012 по 01.03.2014 у зв`язку з професійним захворюванням пневмоконіоз повторно, відсотки по сенсоневральній туговухості від 2007 року не визначені (т. 1 а,с. 42).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної то соціальної допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату 35 % професійної працездатності на період з 26.03.2014 до 01.04.2016; в тому числі 20 % по пневмоконіозу професійному захворюванню від 2007 року повторно, 15 % по сенсоневральній туговухості професійному захворюванню від 2007 року первинно; за минулий час: 20 % на період з 01.03.2014 до 26.03.2014 по пневмоконіозу від 2007 року повторно (т. 1 а.с. 43).

24.04.2014 позивач вернувся із заявою до відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області про проведення перерахунку призначених йому страхових виплати у зв`язку зі зміною % втрати професійної працездатності відповідно до висновку МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності після повторного огляду (т. 1 а.с. 44).

Постановою від 28.04.2014 № 1206/10488/10488/10 відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області від ОСОБА_1 було призначено перераховану щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 706,51 грн, на період з 01.03.2014 по 25.03.2014 включно відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 серія 10 ААА № 224873 про встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності 20 % (т. 1 а.с. 45).

Постановою відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області від 28.04.2014 № 1206/0488/10488/11 позивачу відмовлено у продовженні та призначенні щомісячної страхової виплати у зв`язку з розглядом справи у суді по приведенню акту П-4 у відповідність (т. 1 а.с. 46).

Також, постановою відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області від 28.04.2014 № 1206/0488/10488/12 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової допомоги, так як відсоток втрати працездатності по профзахворюванню сенсоневральної туговухості було розглянуто 27.02.2008 на Луганській проф, МСЕК згідно довідки МСЕК 2-20 СУ № 032703 від 27.02.2008 (т. 1 а.с. 47).

Рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 25.07.2014 по справі № 413/3703/14-ц, що набрало законної сили, встановлено факт, що акт за формою П-4 № 1 від 18.01.2008 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є документом, який має юридичне значення для продовження виплат йому страхових сум по відшкодуванню шкоди здоров`ю виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань в м. Красний Луч Луганської області (т. 1 а.с, 48).

Постановою відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області від 24.10.2014 № 1206/0488/10488/14 позивачу призначено перераховану щомісячну грошову суму в разі часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1236,39 грн. на період з 26.03.2014 по 31.03.2016 відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 серія 10 ААА № 224873 (т. 1 а.с. 49).

Згідно з довідкою відділення ВД ФССНВ у м. Дніпропетровську від 25.08.2015 № 384 ОСОБА_1 перебував на обліку в даному відділенні як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району АТО, та отримував страхові виплати за період з 01.11.2014 по 30.06.2015. Заборгованість з 01.04.2014 по 31.10.2014 виплачена в повному обсязі (т. 1 а.с. 53).

На підставі письмової заяви ОСОБА_1 , постановою відділення ВД ФССНВ у м. Красний Луч Луганської області від 07.07.2015 № 1206/0488/10488/14 позивача було знято з обліку та припинено страхові виплати у зв`язку з зняттям з обліку справи потерпілого та передачею її за межі області (т. а.с. 51).

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 269969 від 30.03.2016 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату 35 % професійної працездатності по професійному захворюванню акт № 1 від 18.01.2008, дата переогляду 30.03.2018 (т. 1 а.с. 56).

01.04.2016 цозивач звернувся із заявою до відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка Сумської області про продовження раніше призначених страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням (т. 1 а.с. 57).

Постановою відділення ВД ФССНВ у м. Охтирка Сумської області від 08.04.2016 № 1814/0488/10488/17 позивачу продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1334,06 грн. на період з 01.04.2016 по 30.03.2018 відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 серія 10 ААА № 224873 та висновку МСЕК від 30.03.2016 серія 10 ААА № 269969 (т. 1 а.с. 58).

Також листом від 17.12.2015 № 753-25-05 відділення виконавчої дирекцїї ФССНВ у м. Охтирка Сумської області повідомило позивача про те, що призначення та виплата одноразової допомоги по встановлених йому 15 % втрати працездатності по професійному захворюванню висновком МСЕК від 20.04.2014 року буде проведено лише після надходження письмового підтвердження про те, що підлеглими відділеннями управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництв та професійних захворювань України у Луганській області зазначена виплата не проводилася (т. 1 а.с. 139 зворот, стор.)

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума допомоги повинна бути нарахована та виплачена позивачу з урахуванням суми нарахованої та виплаченої відповідачем одноразової допомоги, виплаченої згідно з платіжним дорученням від 02.11.2016 № 2405, враховуючи те, що сума 63787,50 грн. була отримана позивачем.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати у зв`язку з стійкою втратою професійної працездатності по професійному захворюванню відповідно до висновку МСЕК від року серія 10 ААА № 224873.

В частині зобов`язання вчинити дії по призначенню та виплаті суми витрат на необхідну соціальну допомогу, починаючи з 01.03.2014 р. без строку, з корегуванням суми виплат у зв`язку з зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та індексації суми страхових виплат відповідно до законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) законодавство про страхування від нещасного випадку складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про охорону праці" та інших нормативно- правових актів.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 1105-XIV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів.

Відповідно до ст. 14 Закону № 1105-XIV до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, наведено у статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 21 Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку, зокрема: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема: допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомогу дитині відповідно до статті 9 цього Закону.

Положеннями ст. 28 Закону 1105-X3V визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу,

Аналізуючи наведене, слід зазначити, що страхова виплата одноразової допомоги потерпілому є одним з видів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я.

Так, відповідно до ст. 30 Закону ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Абзацом 2 п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317) встановлено, що медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Відповідно до п. 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

За приписами пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягай повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Порядок виплати одноразової страхової виплати визначається ч. 2 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), за змістом якої у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду.

У разі коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, йому провадиться одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що відповідно до акту розслідування професійного хронічного захворювання від 18.01.2008 № 1 ОСОБА_1 встановлено діагноз пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом П ст., фаза затихаючого загострення ЛН-І (першої) ст., переважно по рестриктивному типу. Захворювання професійне. Початкове явище сенсоневральної туговухості Н.90.3. Захворювання професійне.

Отже, даним актом позивачу було встановлено два професійних захворювання.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 2-20 СУ № 032703 від 27.02.2008 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивачу встановлено втрату 20 % професійної працездатності на період з 20.02.2008 по 01.03.2010 у зв`язку з професійним захворюванням по пневмоконіозу від 2007 первинно, а відсотки по сенсоневральній туговухості від 2007 не визначені.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної то соціальної допомоги позивачу встановлено втрату 35 % професійної працездатності на період з 26.03.2014 по 01.04.2016; в тому числі 20 % по пневмоконіозу професійному захворюванню від 2007 повторно, 15 % по сенсоневральній туговухості професійному захворюванню від 2007 первинно.

Оскільки до 10.04.2014 соціальна допомога по втраті професійної працездатності по захворюванню сенсоневральній туговухості ОСОБА_1 не призначалась, відсоток втрати працездатності встановлений не був, а при подальшому обстеженні МСЕК (виписка з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014) позивачу встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності - 35 %, з урахуванням іншої професійної хвороби - сенсоневральної туговухості - 15 %, позивачу повинна була бути призначена та виплачена одноразова виплата.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 набув право на виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності 15 % по сенсоневральній туговухості, встановленого висновком МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014 первинно.

Крім того, колегія суддів бере до уваги висновки Верховного Суду висловлені під час перегляду у касаційному порядку адміністративної справи № 583/1159/16-а.

Так, Верховний Суд зазначив, що задовольняючи позов ОСОБА_1 у частині зобов`язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності, у зв`язку з встановленням вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків, відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 року серія 10 ААА № 224873, згідно якого ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15% сенсоневральної туговухості первинно, суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали правової оцінки тому, що постановою ВД ФСНВ у м. Красний Луч Луганської області від 28.04.2014№ 1206/10488/10488/12, в якому первинно ОСОБА_1 перебував на обліку, йому вже було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням 15% втрати професійної працездатності по сенсоневральній туговухості (первинно) згідно висновку МСЕК (виписка з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014 року).

З матеріалів справи вбачається, судом першої інстанції, під час розгляду справи, ухвалою від 29.03.2019 було зобов`язано відповідача надати докази оскарження позивачем постанови ВД ФСНВ у м. Красний Луч Луганської області від 28.04.2014 № 1206/10488/10488/12, в якому первинно ОСОБА_1 перебував на обліку, йому вже було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням 15% втрати професійної працездатності по сенсоневральній туговухості (первинно) згідно висновку МСЕК (виписка з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014 року).

При розгляді справи встановлено, що позивачем було оскаржено вищезазначену постанову в межах справи № 480/1402/19, що зумовило зупинення провадження у даній справі.

Отже, рішенням суду від 17.07.2019 по справі № 480/1402/19 вимоги ОСОБА_1 було задоволено, постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Красний Луч від 28.04.2014 № 1206/10488/10488/12 було скасовано. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 рішення першої інстанції від 17.07.2019 по справі № 480/1402/19 залишено без змін, а ухвалою Верховного суду від 17.01.2020 по справі №480/1402/19 адміністративне провадження №К/9901/2075/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що в межах справи №480/1402/19 судом встановлено неправомірність відмови позивачу у відповідній виплаті, і постанова ВД ФСНВ у м. Красний Луч Луганської області (в якому первинно ОСОБА_1 перебував на обліку) від 28.04.2014 № 1206/10488/10488/12, якою було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням 15% втрати професійної працездатності по сенсоневральній туговухості (первинно) згідно висновку МСЕК (виписка з акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 224873 від 10.04.2014 року), визнана в судовому порядку неправомірною та скасована.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з встановленням вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків, відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 року серія 10 ААА № 224873, згідно якого ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15% сенсоневральної туговухості первинно є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи № 480/1402/19 міститься платіжне доручення від 02.11.2016 № 2405 (копія в матеріалах даної справи т. 2 а.с. 97), яким на користь ОСОБА_1 нараховано та виплачено 63787,50 грн. допомоги на виконання постанови Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.07.2016 по справі № 583/1159/16-а (т. 1 а.с. 90-96).

Таким чином сума грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із втратою працездатності, що є предметом розгляду даної справи, вже виплачена та отримана позивачем до моменту скасування Верховним Судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Аналізуючи наведені нормативно правові акти та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що сума допомоги повинна бути нарахована та виплачена позивачу з урахуванням суми нарахованої та виплаченої відповідачем одноразової допомоги, виплаченої згідно з платіжним дорученням від 02.11.2016 № 2405, враховуючи те, що сума 63787,50 грн. була отримана позивачем.

Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з встановленням вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності з урахуванням іншої професійної хвороби, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків, відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014 року серія 10 ААА № 224873, згідно якого ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15% сенсоневральної туговухості первинно із урахуванням раніше виплаченої суми 63787,50 грн.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року по справі № 480/1102/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року по справі № 480/1102/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 28.10.2020 року