Справа № 640/4909/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4909/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправним висновку, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в особі Ліквідаційної комісії, в якому просив:

- визнати протиправним висновок Міністерства внутрішніх справ України від 28.01.2019 б/н про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою 70% професійної працездатності та установленням йому другої групи інвалідності, що настала після звільнення із служби внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, надісланий листом від 04.02.2019 №15/2-338 та ГУМВС України в м. Києві від 12.02.2019 №1/179/Пд;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з втратою 70% професійної працездатності та установленням йому другої групи інвалідності, що настала після звільнення із служби внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою 70% професійної працездатності та встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, оскільки будь-які обмеження дворічним строком виплати одноразової допомоги при повторних оглядах не передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, оформлене висновком від 28.01.2019 б/н та надіслане листом від 04.02.2019 №15/2-338 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, та виплатити різницю з урахуванням вже проведених грошових виплат.

Позов в іншій частині залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Міністерство внутрішніх справ України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при розгляді справ за адміністративними позовами про зобов`язання органів Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Відтак, вирішуючи дану справу, суд допустив втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Окрім того, апелянт звертає увагу, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з ГУ МВС у місті Києві, тому саме цей орган проводить виплату одноразової грошової допомоги, а на МВС у данному випадку покладено лише обов`язок щодо прийняття рішення, а не виплати такої допомоги.

Також апелянт зазначає, що п.14 Порядку № 850 регламентує відносини сторін під час первинного призначення та виплати одноразової грошової допомоги i ніяким чином не регулює правовідносини, викладені в даному позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, не врахувавши висновки, викладені у судових рішеннях у справі №826/6354/18.

Відтак, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі свідчать про намагання ухилитись від реалізації гарантованого позивачу захисту з боку держави у зв`язку з настанням негативних обставин - отриманням інвалідності.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та наказом ГУМВС України в м. Києві від 22.12.2007 за №910 о/с звільнений з органів внутрішніх справ у відставку Збройних Сил України (із зняттям з військового обліку за п. 65 пп. «а» (за віком).

30 жовтня 2017 року позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві із заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він отримав захворювання, внаслідок чого втратив 70% професійної працездатності та отримав ІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

До заяви позивачем додано довідку про результати визначення професійної непридатності від 26.10.2017 серії АГ №0013883, копію виписки з акту огляду МСЕК від 26.10.2017 серії АВ №0664725, копію постанови ВЛК від 25.09.2017 №101/17, копію паспорта, копію ідентифікаційного номера, копію реквізитів банку.

Листом від 29.12.2017 за №ПК-28872/125/01/62-2017 ГУ МВС України в м. Києві повідомило позивача, що Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві матеріали з питань призначення одноразової грошової допомоги надіслано для прийняття рішення до МВС України, які повернуті у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства.

У вказаному листі зазначено, що при первинному огляді МСЕК Київською міською дирекцією НАСК «Оранта» 03.10.2005 здійснено позивачу виплату страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ у зв`язку з установленням 10% втрати працездатності. Під час повторного огляду МСЕК з 09.10.2017 позивачу встановлено ІІ інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності.

При цьому, МВС України зазначено про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018 в адміністративній справі №826/6354/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2018 року, позов ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано протиправними дії МВС України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, а також зобов`язано МВС України розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та в порядку, визначеному п. 9 Порядку №850.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2019 року касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2018 року у справі № 826/6354/18 залишено без змін.

У той же час, 29 грудня 2018 року позивач звернувся до МВС України із заявою вх. №Л-2131, в якій просив виконати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №826/6354/18, зокрема, розглянути подані ОСОБА_1 документи про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у відповідності до норм чинного законодавства, з урахуванням правових позицій судів першої та апеляційної інстанцій викладених у рішеннях по вказаній справі.

Листом МВС України від 30.01.2019 №15/2-Л-10 позивача повідомлено, що на виконання рішення суду у МВС України розглянуто документи про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності, та 28.01.2019 затверджено відповідний висновок.

Листом МВС України від 04.02.2019 №15/2-388 надіслано до ГУ МВС України в м. Києві затверджений на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018 у справі № 826/6354/18 висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , обгрунтований тим, що матеріали ОСОБА_1 не відповідають вимогам п. 4 Порядку №850, а саме: під час розгляду документів з`ясовано, що при первинному огляді МСЕК ОСОБА_1 Київською міською дирекцією HACK «Оранта» 03.10.2005 здійснено виплату страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ в розмірі 850,00 грн. у зв`язку з установленням 10% втрати працездатності, при повторному огляді з 09.10.2017 йому встановлено ІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності, що перевищує установлений Порядком №850 дворічний термін.

ГУ МВС України в м. Києві листом від 12.02.2019 №1/179-Пд повідомило позивача, що матеріали з питання призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018 у справі № 826/6354/18, були направлені для прийняття рішення до МВС України, втім повернуті у зв`язку з відмовою в призначенні позивачу допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено лише у п. 14 Порядку №850, однак підстав, з якої відповідач відмовив позивачу, вказана норма не містить, тому рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, оформлене висновком від 28.01.2019 б/н про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, надіслане листом від 04.02.2019 №15/2-338 до ГУ МВС України в м. Києві, є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, належним способом захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, та виплатити різницю з урахуванням вже проведених грошових виплат.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію».

За правилами частини шостої ст. 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Разом з тим, Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію».

При цьому, у п.15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Відтак, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №822/163/18, від 20 травня 2019 року у справі №405/704/17, який в силу вимог частини п`ятої ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На виконання вимог статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 жовтня 2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок №850).

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

У відповідності до пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Пунктами 7-9 Порядку №850 закріплено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З огляду на вказане, ГУМВС України в м. Києві, отримавши заяву позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги, був зобов`язаний, керуючись Порядком №850, скласти висновок про виплату йому цієї допомоги та направити висновок до МВС для прийняття відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що МВС України листом від 04.02.2019 №15/2-388 надіслало ГУМВС України в м. Києві затверджений на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2018 у справі № 826/6354/18 висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 мотивований тим, що матеріали позивача не відповідають вимогам п. 4 Порядку №850, а саме, під час розгляду документів з`ясовано, що при первинному огляді МСЕК позивача Київською міською дирекцією HACK «Оранта» 03.10.2005 здійснено виплату страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ в розмірі 850,00 грн. у зв`язку з установленням 10% втрати працездатності, при повторному огляді з 09.10.2017 йому установлено II групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності, що перевищує установлений Порядком №850 дворічний термін.

Так, у силу вимог пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак, вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Так само цей пункт Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №281/490/17.

У той же час, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

При цьому, слід звернути увагу на підвищені гарантії соціальної захищеності осіб, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, з боку держави, що повинні бути реалізованими у комплексі заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист»).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлене висновком від 28.01.2019 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, надіслане листом від 04.02.2019 №15/2-338 до ГУМВС України в м. Києві.

Враховуючи, що заява позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги була фактично розглянута, втім відповідачем не було прийнято належного рішення про складення висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги саме відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, відтак, належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, та виплатити різницю з урахуванням вже проведених грошових виплат.

Посилання апелянта на втручання судом у дискреційні повноваження колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Частиною четвертою ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З матеріалів справи чітко вбачається, що позивач отримав інвалідність ІІ групи, яка настала внаслідок травми отриманої під час виконання обов`язків військової служби, а зазначений вище розмір одноразової грошової допомоги передбачений Законом.

При цьому, Міністерство внутрішніх справ України досліджувало документи, подані позивачем, і їх було протиправно повернуто.

Отже, не зважаючи на форму вирішення звернення позивача, має місце відмова по суті звернення і позивач потребує ефективного судового захисту.

Під час судового розгляду передбачених законом підстав для відмови у виплаті допомоги відповідачем не наведено і їх наявність в ході розгляду справи не встановлено. Відповідач не довів наявності у нього можливостей вибору різних видів правомірної поведінки на його розсуд, що б свідчило про дискреційні повноваження з питань, що стосуються предмету спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що повноваження відповідача у питанні призначенні одноразової грошової допомоги не є дискреційними. Отже правильним є висновок суду про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук