Справа № 420/6806/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6806/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Одеса

У залі судових засідань №6

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Загрійчук О.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: представник позивача - Вовк О.Є. (Ордер серії ОД №606458 від 23.07.2020р.).

Від відповідача: представник Офісу генерального прокурора - Пашаєв Г.В. (за довіреністю від 23.09.2020 року №15/1/2-750-20).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування Наказу Офісу Генерального Прокурора від 27.07.2020р. №192к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , Наказ Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к, поновити позивача на посаді прокурора Одеської області з 29 липня 2020 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-ІХ, з метою переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора за відповідною заявою позивача проводилась атестація з метою надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності. 20.07.2020р. Позивач прибув до місця проведення співбесіди, прийняв участь у співбесіді та надав відповіді на усі питання, що ставились членами комісії, а також виконав практичне завдання. Водночас, того ж дня, з інформації, розміщеної на сайті Офісу генерального прокурора, позивачу стало відомо, що Одинадцятою кадровою комісією прийнято рішення про те, що за підсумками проведення співбесіди 20.07.2020 р. позивача визнано таким, що не пройшов атестацію - результат атестації «не успішно». ОСОБА_1 стверджує, що оскаржуване Рішення Кадрової комісії стосовно нього не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності, та законності, оскільки у відповідача при його прийнятті були відсутні жодні докази недоброчесності позивача, та відповідно рішення прийнято з урахуванням суб`єктивних сумнівів членів комісії у доброчесності позивача. Враховуючи, що Наказ про звільнення ОСОБА_1 винесено Генеральним прокурором України саме на підставі Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , яке, на думку позивача, прийнято неправомірно, означений Наказ Генерального прокурора від 27.07.2020р. № 192к про звільнення позивача із займаної посади також підлягає скасуванню.

31.08.2020 року (вхід. № 34178/20) повноважний представник позивача надав до суду заяву про доповнення підстав адміністративного позову, в якій, серед іншого, наголосив, що самостійною підставою для скасування Наказу Генерального прокурора України від 27.07.2020р. №192к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області є посилання у ньому на п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки ознаки ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймав посаду, відсутні, а тому вказане посилання є безпідставним. Крім того, позивач вказує, що зі змісту оскаржуваного Наказу №192к неможливо встановити яке саме рішення кадрової комісії стало підставою для його видачі, так як дата, та номер рішення кадрової комісії не вказано.

Відповідач - Офіс генерального прокурора з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових відзивах на адміністративний позов (від 18.08.2020р. вхід.№32469/20, від 09.09.2020 року вхід №ЕП/13949/20), наголошуючи, зокрема, що звільнення позивача відбулося на підставі, та у спосіб, що передбачені Законом. Пояснив, що Законом України від 19.09.2019 №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" запроваджено реформування органів прокуратури. Згідно з пунктом 6 розділу ІІ вказаного Закону усі прокурори вважаються персонально попередженими у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Приписами пункту 7 розділу ІІ Закону №113-IX передбачено можливість переведення прокурорів лише у разі успішного проходження ними атестації. Також, відповідач вказує, що згідно з рішенням кадрової комісії позивач неуспішно пройшов атестацію, та відповідно ОСОБА_1 було правомірно звільнено із займаної посади, оскільки таке звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" передбачено пунктом 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-ІХ. При цьому, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-ІХ є спеціальними, та такими, що мають пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. До того ж, на переконання відповідача, повноваження кадрових комісій щодо прийняття відповідних рішень у межах компетенції, є дискреційними.

Відповідачем - Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур відзив на адміністративний позов, та будь-яких заяв по суті заявлених позовних вимог, до суду не надано.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/6806/20 за позовом ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.08.2020р. справу №420/7287/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано для об`єднання зі справою №420/6806/20 за позовом ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020року відповідно до приписів ст.172 КАС України об`єднано в одне провадження адміністративну справу №420/6806/20 за позовом ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , та справу №420/7287/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Наказу від 27.07.2020р. №192к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, для подальшого їх розгляду у спільному провадженні, оскільки Наказ Офісу генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури, який оскаржується в межах розгляду справи №420/7287/20, винесено на підставі Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , котре, у свою чергу, є предметом спору по даній справі, тобто позовні вимоги пов`язані між собою предметом спору, поданими доказами, заявлені одним позивачем до одного й того ж відповідача.

Ухвалою суду від 09 вересня 2020року за наслідками підготовчого засідання закрито підготовче провадження відповідно до положень п.3 ч.2 ст.183 КАС України, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора України від 30.09.2019 року № 163к на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Одеської області з 01.10.2019р.

15.10.2019року позивачем - ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора подано письмову заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію на підставі пункту 10 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", у зв`язку із чим просив допустити його до проходження атестації.

На виконання Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-ІХ, з метою переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, за відповідною заявою позивача проводилась атестація з метою надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці, та доброчесності.

З урахуванням графіку проведення співбесід прокурорів регіональних прокуратур, 20.07.2020р. позивач прийняв участь у співбесіді.

20.07.2020р. Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

За наслідками атестації, Наказом Офісу генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к позивача звільнено з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 28 липня 2020року. Підставою для прийняття оскаржуваного Наказу слугувало Рішення кадрової комісії №11.

Не погодившись з означеними Рішенням Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, а також Наказом Офісу генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , та про визнання протиправним та скасування Наказу від 27.07.2020р. №192к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зідно зі статтею 38 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюються законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII /надалі Закон № 1697-VII/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України "Про прокуратуру" прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Положеннями статті 7 Закону № 1697-VII визначено, що систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Статтею 9 Закону № 1697-VII передбачено, що Генеральний прокурор призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Офісу Генерального прокурора у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX /надалі Закону № 113-IX/ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із підстав, а саме: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді окреслено статтею 51 Закону України № 1697-VII.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Так, судом з`ясовано, що оскаржуваним Наказом №192к від 27.07.2020р.позивача звільнено, у тому числі, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону «Про прокуратуру».

Проте, як встановлено судом, відповідно до наказу Генерального прокурора "Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора" №358 від 27.12.2019 /т. 1 а.с. 48/, юридичну особу "Генеральна прокуратура України" перейменовано в "Офіс Генерального прокурора" без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з наказом Генерального прокурора "Про день початку роботи Офісу Генерального прокурора" від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020 /т.1 а.с. 48/.

Отже, з наведеного вбачається, що у даному випадку відбулось лише перейменування юридичної особи.

Також, як з`ясовано судом, підставою для прийняття Генеральним прокурорм оскаржуваного Наказу №192к від 27.07.2020р. слугувало Рішення кадрової комісії № 11.

Так, на виконання п.9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ Наказом Генерального прокурора від 03.10.2019р. №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.

Відповідно до пункту 10 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Пунктом 9 розділу 1 Вказаного Порядку №221 визначено, що атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Так, судом з`ясовано, та зазначено вище, що позивачем - ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора була подана заява про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, та зазначено намір пройти атестацію.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації атестація прокурорів це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно з пунктом 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Положеннями пункту 5 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації визначено, що предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Відповідно до пункту 6 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Зокрема, судом встановлено, що за результатами іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, позивач - ОСОБА_1 набрав 87 балів.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Порядку проходження прокурорами атестації прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

За результатами другого етапу тестування складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивач набрав 97 балів за "Вербальний блок", 131 бал за "Абстрактно-логічний блок" - Середній арифметичний бал - 114.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди. Кадрова комісія формує графік проведення співбесід з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Графік проведення співбесід оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за 5 календарних днів до проведення співбесіди. У графіку зазначаються: прізвище, ім`я, по- батькові прокурора, номер службового посвідчення, інформація про дату, час та місце проведення співбесіди. Прокурор вважається повідомленим про дату, час та місце проведення співбесіди з моменту оприлюднення графіка проведення співбесід на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Положеннями пункту 13 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації визначено, що співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання /пункт 15 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації/.

Відповідно до пункту 16 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно з пунктом 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Зокрема, судом встановлено, що за результатами проведення співбесіди, одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур 20 липня 2020року прийнято рішення №18 про неуспішне проходження атестації прокурором - ОСОБА_1 .

Так, у вказаному Рішенні Комісією, сере іншого, зазначено - «відповідно до наявних матеріалів та отриманих пояснень прокурора у кадрової комісії виникли обгрунтовані сумніви щодо його професійної етики», не деталізуючи, при цьому, які саме відомості, докази, обставини у даному контексті слугували підставою для наявності обґрунтованих сумнівів щодо професійної етики позивача.

Отже, враховуючи наведене, прийняте одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур рішення №18 від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації позивачем - ОСОБА_1 ,на думку суду, не відповідає критеріям обґрунтованості, та безсторонності, оскільки не містить обставин, доказів, які вважаються встановленими, та мали вирішальне значення для прийняття комісією негативного висновку щодо позивача, як і не містить ґрунтовних посилань на достовірні дані, котрі були взяті комісією до уваги і вплинули на негативну оцінку ділових, професійних, та особистих якостей ОСОБА_1 , на оцінку його кваліфікаційного рівня, що, при цьому, не узгоджується з успішним проходженням позивачем попередніх етапів атестації.

Не містить жодної деталізації, та конкретизації окреслених обставин і Протокол №14 засідання одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20 липня 2020р.

Між тим, спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, пунктом 12 Порядку № 233 вимагається обґрунтованість рішень, у тому числі, прийнятих Комісією.

За своєю суттю поняття обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень передбачає наведення норм права, що регламентують правила поведінки особи, якої таке рішення стосується, а також зазначення обставин із посиланням на відповідні докази, котрі містять фактовстановлюючу інформацію.

Так, у контексті викладеного слід акцентувати, що згідно з п.п. 169-170 рішення ЄСПЛ від 09.04.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11), "вислів "згідно із законом" вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25.03.1998 у справі "Копп проти Швейцарії", п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, ця фраза передбачає (inter alia), що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24.04.2008 у справі "C. G. та інші проти Болгарії", заява № 1365/07, п. 39).

Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі "P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства", заява №44787/98, п. 46, 2001-IX).

У пункті 49 рішення ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі "Волохи проти України" (заява №23543/02) зазначено, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Як з`ясовано судом, та зазначено вище, відповідно до пункту 5 розділу І Порядку №221 предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок);

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Водночас, ані положення Порядку № 221, ані Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" не містять чітких критеріїв/показників збору, дослідження та оцінки інформації, необхідних для цілей атестації.

У сукупному аналізі пункту 5 та підпункту 3 пункту 6 розділу І Порядку № 221 можливо дійти висновку, що встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та професійної етики та доброчесності прокурора мають різні критерії.

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу IV Порядку № 221 дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності оцінюється (встановлюється) на підставі наступного: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора.

Показники, передбачені підпунктом 3 пункту 9 цього розділу, оцінюються за результатами співбесіди, яка складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.

Таким чином, оскільки порядок роботи кадрових комісій, що здійснюють свої повноваження на підставі пункту 11, підпункту 7 пункту 22 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", Закону України "Про прокуратуру", визначено Порядком роботи кадрових комісій, затвердженим Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 №233, та іншими нормативними актами, відповідач, на думку суду, має враховувати саме показники, визначені відповідними пунктами та розділами Порядку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Даний конституційний припис закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини констатує, що верховенство права це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Дані позиції знаходять своє практичне застосування також і у практиці Верховного Суду (постанова від 28.08.2018 у справі №820/3789/17).

Суд зауважує, що оскільки в межах спірних правовідносин із позивачем одинадцята кадрова комісія виступає як суб`єкт владних повноважень, складений нею висновок, як акт індивідуальної дії, котрий у свою чергу зумовлює виникнення правових наслідків для позивача в питаннях подальшого проходження ним публічної служби, має відповідати критеріям, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, як зазначено судом вище, необхідною є перевірка судом оскаржуваного рішення одинадцятої кадрової комісії на відповідність критеріям, що встановлені у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі невідповідності прокурора, який проходить атестацію, критеріям професійної етики та доброчесності, поряд з іншою інформацією, на думку суду, мають бути окреслені також обґрунтовані підстави, за наявності котрих кадрова комісія дійшла висновку щодо неуспішного проходження прокурором атестації, та мотиваційна частина відповідного рішення, при цьому, повинна доповнюватися конкретизованими відомостями, та посиланнями на порушення прокурором певних стандартів професійної етики, та доброчесності.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що "... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)."

У зв`язку з наведеним, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання представника Офісу Генерального прокурора щодо дискреційних повноважень кадрових комісії та відсутність повноважень суду здійснювати оцінку предмету атестації, оскільки обсяг такої дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, у тому числі, судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього складовою.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора, виставляючи певну кількість балів, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо виняткової значимості, обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді коли йдеться про не проходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, котрі це потягне.

Також, суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини вироблено позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31.07.2008, рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22.11.1995, рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" від 21.07.2011,рішення у справі "Путтер проти Болгарії" від 02.12.2010).

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006, рішення у справі "Malone v. United Kindom" від 02.08.1984).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. № 18 про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 не містить конкретизованих мотивів, з яких комісія дійшла висновку щодо не проходження атестації позивачем, адже окреслені доводи комісії у наведеному аспекті є суто гіпотетичними, та неприпустимо спрощеними, не ґрунтуються на жодних належних, достатніх, допустимих доказах, а відтак, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування означеного Рішення є цілком правомірною, та ґрунтовною.

Як встановлено судом, та зазначено у спірному Наказі №192 к від 27 липня 2020року, однією з підстав для його прийняття слугували положення пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Проте, варто зазначити, що пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Так, приписами Закону № 113-IX не передбаено здійснення ліквідації чи реорганізації Генеральної прокуратури України, як і не визначено скорочення кількості прокурорів такого органу прокуратури. Так само, положення про ліквідацію чи реорганізацію Генеральної прокуратури України, скорочення кількості її прокурорів, не передбачено на рівні будь-якого іншого нормативно-правового акта, прийнятого у зв`язку з набранням чинності означеним Законом № 113-IX.

Законом № 113-IX лише передбачено - "початок роботи Офісу Генерального прокурора", у зв`язку з чим до тексту Закону України "Про прокуратуру" вносяться зміни шляхом заміни слів "Генеральна прокуратура України" на "Офіс Генерального прокурора", про що зазначено вище. Жодного порядку його створення, так само як і визначення подальшого існування у правововій площині Генеральної прокуратури України чинним законодавством не передбачено.

У питанні наслідування Офісом Генерального прокурора прав та обов`язків Генеральної прокуратури України Законом № 113-IX визначено лише те, що Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України у міжвідомчих міжнародних договорах, укладених Генеральною прокуратурою України (п. 5 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX).

Натомість, судом встановлено, що що позивача - ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі сукупних вимог п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX та п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", а саме, у зв`язку з прийняттям кадровою комісією рішення про неуспішне проходження ним атестації.

Водночас, суд акцентує, що у спірному Наказі Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к в якості підстави для його прийняття зазначено лише - «рішення кадрової комісії № 11» без зазначення, при цьому, його номеру, та дати прийняття. Втім, з означеного формулювання підстав для звільнення жодним чином неможливо встановити, яке саме рішення кадрової комісії № 11 було взято до уваги Генеральним прокурором і чи стосується це рішення саме позивача.

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, зпоміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Таким чином, суд зауважує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Отже, беручи до уваги, що Рішення кадрової комісії № 11 про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , слугувало підставою для прийняття наказу про звільнення позивача з органів прокуратури, водночас, зважаючи на встановлення судом невідповідність його критеріям обґрунтованості, безсторонності, а також не дотримання Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур при його прийнятті принципу правової визначеності, Наказ Офісу генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури, є також протиправним, та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 17 Розділу ІІ Закону №113 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення не містить негативних висновків щодо результатів проходження позивачем тестування та виконання практичного завдання, що відповідно має наслідком успішне проходження позивачем зазначених етапів атестації.

Оскільки судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення Одинадцятої кадрової комісії з підстав необґрунтованості, невмотивованості, та відсутності належних, достатніх, допустимих доказів, на підставі котрих його прийнято, суд дійшов висновку, що позивачем процедуру проходження атестації завершено.

Згідно з частиною другою статті 21 та частини першої статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною другою статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначених у частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, позаяк встановивши, що звільнення відбулось із порушенням встановленого законом порядку, суд приймає рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

За окреслених вище обставин, суд доходить висновку, що належним, та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який виключатиме подальше його звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, буде поновлення позивача на посаді прокурора Одеської області.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Враховуючи, що днем звільнення позивача є 27.07.2020р., першим днем вимушеного прогулу є 28.07.2020р.

Отже, оскільки суд дійшов висновку щодо протиправності Наказу Офісу генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 28 липня 2020 року, порушені права позивача, враховуючи вимоги частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, підлягають відновленню шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді прокурора Одеської області з 28 липня 2020 року.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24 березня 1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки Прокуратури Одеської області від 27.08.2020 № 18-175 сума середньоденної заробітної плати позивача складає 2307, 95 грн.

Отже, оскільки днем звільнення позивача є 27.07.2020р., а першим днем вимушеного прогулу є 28.07.2020р., та справу розглянуто по суті 15.10.2020р., на період часу вимушеного прогулу позивача з 28.07.2020р. по 15.10.2020р. (включаючи перший та останній день цього періоду) припадає загалом 56 робочих днів, а відтак, стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за означений період у сумі 129 245,20 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 28.07.2020р., а також в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування Наказу від 27.07.2020р. №192к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування Наказу Офісу Генерального Прокурора від 27.07.2020р. №192к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати Наказ Офісу Генерального Прокурора від 27.07.2020р. №192к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 28.07.2020року.

5. Стягнути з Офісу Генерального Прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.07.2020р. по день поновлення на посаді у загальному розмірі 129 245(сто двадцять дев`ять тисяч двісті сорок п`ять)грн.20коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області, та стягнення з Офісу генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню, відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.371 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано судом « 26» жовтня 2020року.

Суддя Харченко Ю.В.

.