Справа № 480/4307/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Д. Кравченко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. Справа № 480/4307/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2019, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 20.12.19 по справі № 480/4307/19

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( далі ВЧ НОМЕР_1 НГ України, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність В/Ч НОМЕР_1 НГ України щодо невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

- стягнути з В/Ч НОМЕР_1 НГ України на його користь грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 27 802,86 грн.;

- стягнути з В/Ч НОМЕР_1 НГ України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) на його користь за період з 20.06.2019 по день ухвалення судового рішення.

Рішеням Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність В/Ч 2276 НГ України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Стягнуто з В/Ч НОМЕР_1 НГ України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 27 802,86.

Стягнуто з В/Ч 2276 НГ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) у розмірі 18 355,22 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач не оскаржив наказ командира, на підставі якого його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та фактично погодився на проведення з ним не повного розрахунку. Вказав, що на час звільнення позивача з військової служби В/Ч НОМЕР_1 НГ України не мала належних бюджетних призначень на закупівлю речового майна, а тому не могла виплатити позивачу відповідні кошти. Зауважив, що приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), на які посилається суд першої інстанції, не поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби. Крім того, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування не є щомісячним чи одноразовим видом грошового забезпечення та не підпадає під дію вказаних вище норм.

18.02.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження.

25.02.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження.

27.02.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання апелянта відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

03.03.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

03.03.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

13.05.2020 на адресу суду від В/Ч 2276 НГ України засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про уточнення вимог апеляційної скарги, в якій відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а в іншій частині залишити без змін.

14.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою по справі № 480/4307/19.

20.05.2020 на адресу суду від апелянта засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про уточнення вимог апеляційної скарги, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а в іншій частині залишити без змін.

23.06.2020 на адресу суду позивач через свого представника - адвоката Чуяшенко Д.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльністю - серія СМ № 000424) надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

23.06.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду.

Відповідно до положеньч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Клопотання про уточнення вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не враховано, як такі, що подані поза межами строку на апеляційне оскарження відповідно до положень ст.303 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

19.06.2019 наказом командира В/Ч 2276 НГ України № 125 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, у зв`язку із закінченням строку контракту 19.06.2019 на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 19.04.2019 №59 о/с.

Призначено виплату грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку від 19.06.2019 № 23 в сумі 27 802,86 грн.

Під час звільнення вказану компенсацію виплачено не було.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно виникло у позивача на день його звільнення з військової служби, однак відповідачем протиправно не проведено її виплату, що свідчить про вчинення останнім протиправної бездіяльності. Розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає остаточну суму - 18 355 грн. 22 коп., оскільки відповідач є органом державної влади, який фінансується з бюджету, а сума своєчасно виплаченого грошового забезпечення є значно більшої, ніж несвоєчасно виплачені суми.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.2019 № 2011ХІІ ( далі Закон № 2011).

Згідно з ч. 9-1 Закону № 2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку № 178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, (дія якого відповідно до ч. 3 цього Указу поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Згідно з п.15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 (далі -Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Сума компенсації за неотримане речове майно, яка підлягає виплаті при звільненні, згідно довідки розрахунку від 19.06.2019 № 23, копія якої міститься в матеріалах справи, становить 27 802,86 грн., однак відповідачем при звільненні її виплачено не було.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача, оскільки право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане майно у розмірі 27 802 грн. 86 коп. виникло у позивача з моменту звільнення з військової служби 19.06.2020, нарахування суми якої самостійно здійснила В/Ч 2276 НГ України, однак протиправно не виплатила.

Факт сплати відповідачем суми компенсації за неотримане речове майно у повному розмірі 27802,86 грн. на правильність висновків суду першої інстанції не виплаває, оскільки, як вбачається з наданого відповідачем платіжного доручення № 283 від 01.04.2020, вказана виплата була проведена відповідачем лише 02.04.2020, тобто, після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Доводи апелянта щодо неоскарження позивачем наказу, яким його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення, до проведення усіх необхідних з ним розрахунків, колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає.

Як встановлено під час судового розгляду згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №125 від 19.06.2019 позивачу підлягала виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку від 19.06.2019 № 23 в сумі 27 802,86 грн.

Враховуючи нарахування відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також положення п. 3 та п.4 Порядку №178 колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 27 802,86 грн, оскільки дане право не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Посилання апелянта на відсутність бюджетних асигнувань як на підставу для невиплати компенсації за неотримане речове майно позивачу колегія суддів вважає безпідставними оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення розрахунку при звільненні та не виплати особі гарантованих виплат.

Водночас гарантоване статтею 9-1 Закону №2011 право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання апелянта на не поширення на спірні правовідносини ст. 116, 117 КЗпП України в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні колегія суддів колегія суддів вважає необгрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати компенсації за не отримане речове майно, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача з військової служби.

Аналогічний висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.07.2020 у справі №1.380.2019.003696, які, з урахуванням приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року по справі № 480/4307/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін