Справа № 640/3877/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3877/20 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення у формі листа Державної фіскальної служби України від 20 грудня 2019 року № 8636/Т/99-99-04-04-02-14 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до Закону України "Про міліцію";

- зобов`язати Державну фіскальну службу України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала в період проходження служби в податковій міліції внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до Закону України "Про міліцію" у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму..

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що абзацом 3 пункту 15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Наголосив, що колишні працівники міліції, а також податкової міліції, яким внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено інвалідність після набрання чинності Законом України № 208-VІІІ від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 23 Закону України "Про міліцію" в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому, зазначає про відсутність законодавчо встановлених підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги та про те, що проведення розрахунків та виплат одноразової грошової допомоги працівникам та пенсіонерам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України чи прийняття нового нормативно-правового акта.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що під час проходження служби з ним стався нещасний випадок, за результатами розслідування якого відповідачем складено акт про розслідування нещасного випадку, яким підтверджено, що такий нещасний випадок стався при виконанні службових обов`язків. Наголошує, що в подальшому йому встановлено ІІ групу інвалідності за наслідками травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, проте відповідачем було протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала в період проходження служби в податковій міліції внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив службу, зокрема на посаді старшого оперуповноваженого з ОВС відділу оперативних заходів управління протидії корупції в митній сфері Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державної фіскальної служби України від 27 лютого 2019 року № 52-ос ОСОБА_1 звільнено з 01 березня 2019 року з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби у відставку (зі зняттям з військового обліку) за підпунктом "б" (через хворобу), пункт 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 № 236.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22 жовтня 2019 року серія АВ № 0998000 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 21 жовтня 2019 року. Причиною інвалідності у вказаній довідці зазначено: "пов`язана з виконанням службових обов`язків". Зв`язок отримання позивачем травми з виконанням ним службових обов`язків також підтверджується свідоцтвом про хворобу № 91/Зв від 11 лютого 2019 року, Актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 01 грудня 2016 року та Актом про нещасний випадок (у тому числі поранення), затвердженого головою Державної фіскальної служби України у січні 2017 року.

Поряд з викладеним суд встановив, що 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності.

Листом Державної фіскальної служби України від 20 грудня 2019 року № 8636/Т/99-99-04-04-02-14 позивачу у задоволенні його звернення щодо здійснення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, було відмовлено. Відмова мотивована тим, що питання призначення та виплати вказаної грошової допомоги регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII та постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, однак їх дія не поширюється на працівників податкової поліції.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Державна фіскальна служба України протиправно відмовила ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію" (у редакції Закону України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII, який набрав чинності 12 березня 2015 року), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII, який набув чинності 07 листопада 2015 року, Закон України "Про міліцію" втратив чинність.

Разом з тим, абзацом 3 пункту 15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (пункт 15 розділу XI доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII, який набрав чинності 29 грудня 2015 року) передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Аналіз вказаних вище норм законодавства, на переконання судової колегії, свідчить про передчасність посилання апелянта, викладені у листі від 20 грудня 2019 року № 8636/Т/99-99-04-04-02-14 та у апеляційній скарзі, на те, що з моменту набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію" у позивача відсутні правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, що були передбачені Законом України "Про міліцію".

Крім того, 21 жовтня 2015 року Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" прийнято постанову № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі каліцтва працівника міліції до набрання чинності Законом України № 208-VІІІ від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", одноразова грошова допомога виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007.

Із системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що колишні працівники міліції, а також податкової міліції, яким внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено інвалідність після набрання чинності Законом України № 208-VІІІ від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 23 Закону України "Про міліцію" в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850.

Як було встановлено раніше, ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності встановлено з 21 жовтня 2019 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22 жовтня 2019 року серія АВ № 0998000. Причиною інвалідності у вказаній довідці зазначено: "пов`язана з виконанням службових обов`язків".

Зв`язок отримання позивачем травми з виконанням ним службових обов`язків підтверджується свідоцтвом про хворобу № 91/Зв від 11 лютого 2019 року; Актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 01 грудня 2016 року; Актом про нещасний випадок (у тому числі поранення), затвердженого головою Державної фіскальної служби України у січні 2017 року.

Вказане свідчить про помилковість позиції відповідача щодо непоширення на колишніх працівників податкової міліції дії постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою № 850, визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22 жовтня 2019 року серія АВ № 0998000 позивачу з 21 жовтня 2019 року встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а отже право на отримання спірної грошової допомоги у нього виникло саме з дати встановлення інвалідності.

Таким чином, оскільки позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 21 жовтня 2019 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до правовідносин щодо порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в даному випадку необхідно застосовувати положення Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, прийнятого на підставі статті 23 Закону України "Про міліцію" з урахуванням змін, внесених Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII.

Відповідно до положень п.п. 2 п. 3 вищевказаного Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі - 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , як особа, що перебувала на службі в органах податкової міліції та отримала травму під час виконання службових обов`язків, яка призвела до встановлення останньому інвалідності ІІ групи з 21 жовтня 2019 року, має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов