Справа № 480/5850/20
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2020 року Справа №480/5850/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5850/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, період роботи у військовій частині № НОМЕР_1 Російської Федерації з 28.10.1991 по 04.01.1999, а також призначити та нарахувати пенсію з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області із заявою про призначення пенсії.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідач оскаржуваним рішенням протиправно відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки не зарахував період її роботи з 28.10.1991 по 04.01.1999 у військовій частині № НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що вказаний період її роботи підтверджується трудовою книжкою, окрім цього також архівною довідкою.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
19.10.2020 судом отримано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в архівній довідці, наданій позивачем на підтвердження стажу, невірно зазначено по батькові. У зв`язку з чим, відповідачем встановлено недостатність стажу для призначення пенсії.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також зазначено, що право на призначення пенсії за віком позивач матиме після досягнення 63-річного віку за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 20 до 30 років та звернення до управління.
На виконання вимог суду, відповідачем була надана копія вищевказаного рішення від 31.07.2020 №3283 (а.с. 25), відповідно до змісту якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами), у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років (в наявності 22 роки 7 місяців 21 день). До страхового стажу не зараховані періоди роботи в військовій частині № НОМЕР_1 з 28.10.1991 по 04.01.1999, у зв`язку з невірним зазначенням по батькові ОСОБА_2 в уточнюючій довідці від 29.06.2020 №21/59/К-1637/1, виданої Федеральною державною казенною установою "Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської Федерації", що не відповідає паспортним даним.
Не погоджуючи з вказаним рішенням позивач звернулась до суду.
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до вимог пункту 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Із записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 (а.с. 6-7), заповненої на ОСОБА_1 , судом встановлено, що 28.10.1991 наказом № 244 від 28.10.1991 військової частини № НОМЕР_1 позивач прийнята на посаду машиністки 2 категорії, 22.10.1992 наказом № 259 від 22.10.1992 їй присвоєно кваліфікацію машиністки І категорії, а наказом № 48 п/с від 04.12.1998 її звільнено за ст. 31 КЗпП РФ за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.
Згідно архівної довідки № 21/59/К-1637/ІІ від 04.08.2020 (а.с. 11), в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.1991 № 244 мається запис про прийняття на посаду машиністки 2 категорії секретної частини ОСОБА_1 . У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 22.10.1992 № 259, також мається запис про присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації машиністки 1 категорії. А в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.1998 № 48 мається запис: звільнити ОСОБА_1 , машиністку 1 категорії за ст. 31 КЗпП РФ за власним бажанням з 04.01.1999.
На підставі викладеного суд вважає, що у даному випадку відповідач безпідставно не взяв до уваги зазначені документи позивача, в першу чергу трудову книжку, де вказано період її роботи з 28.10.1991 по 04.01.1999, та жодним чином не довів правомірність своїх дій щодо неврахування спірного періоду роботи позивача при розгляді її заяви про призначення пенсії на підстав даних, зазначених у трудовій книжці.
Щодо неточності «по батькові», зазначеного у вищевказаній довідці, а саме: зазначення « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_4 », суд зазначає, що вказана неточність стосується виключно даних, зазначених у наказі про звільнення від 04.12.1998, з приміткою: «Основание: заявление ОСОБА_1 », що не спростовує даних трудової книжки позивача.
У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що рішення відповідача від 31.07.2020 №3283 є необґрунтованим та підлягає скасуванню, а період роботи позивача у військовій частині № НОМЕР_1 Російської Федерації з 28.10.1991 по 04.01.1999 підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області із заявою про призначення пенсії, то суд зазначає наступне.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача з призначення пенсії є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з урахуванням зарахованого періоду її роботи з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить, та зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періоду її роботи у військовій частині № НОМЕР_1 Російської Федерації з 28.10.1991 по 04.01.1999.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при подачі даної позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 04.09.2020 (а.с.13).
Таким чином, позивачу підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в сумі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.07.2020 №3283.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько