Справа № 480/2441/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2020 року Справа №480/2441/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
представника позивача - Шилової Г.М.,
представника відповідача - Кошеленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2441/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання статусу "припинено",-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2019 №Ф-34-14-54У на суму 5211 грн. 36 коп.
- просить суд визнати статус «припинено» відносно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2020р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Справу було призначено до розгляду на 07.07.2020р., в подальшому розгляд справи відкладався з різних підстав.
В судовому засіданні 07.10.2020р. представник позивача у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в кінці жовтня 2019 року представнику позивача стало відомо про існування виконавчого впровадження відносно позивача - ОСОБА_1 . При цьому, як стверджує представник позивача, вимог про сплату боргу (недоїмки) від Головного управління ДФС у Сумській області на адресу ОСОБА_1 не надходило. Зазначена сума як борг була нарахована в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вважається фізичною особою-підприємцем і з 2017 року повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок.
Представник позивача звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем (ДПД ФО) в 2000 році, проте, підприємницькою діяльністю займався лише до 2006 року, звітував тільки до 2005 року. З цього часу підприємницькою діяльністю позивач не займався, будь-якого доходу від підприємницької діяльності не отримував (це підтверджено в відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 18.11.2019 року №3766), в зв`язку з чим, на переконання представника позивача, позивач не повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок.
Крім цього, представник позивача зазначає, що в єдиному державному реєстрі позивач має стан 6 - включений з відміткою, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним (підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Запис 2 а.с.52). В зв`язку з цим, ОСОБА_1 вважав свою підприємницьку діяльність припиненою з огляду на те, що його свідоцтво недійсне. Отже, позивач не мав права займатись підприємницькою діяльністю.
З червня 2017 року Позивач постійно мешкає в Ізраїлі, в Україну не приїжджав.
В зв`язку з викладеним представник позивача вважає, що оскаржувана вимога про сплату єдиного соціального внеску є безпідставною і підлягає скасуванню.
Крім того, представник позивача просила суд визнати статус «припинено» відносно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки фактично, на даний час позивач не може вважатися СПД ФО і фактично не є ФОП, оскільки будь-яких активних дій для перереєстрації його з СПД ФО на ФОП не вчинялись.
Пперевіривши матеріали справи, вважає за необхідне залучити Головне управління ДПС у Сумській області до розгляду справи у якості другого відповідача, з огляду на наступне.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатками 1 та 2 даної Постанови утворено Головне управління ДПС у Сумській області, до якого приєднано Головне управління ДФС у Сумській області.
Наказом ГУ ДПС у Сумській області №9 від 29.08.2019 «Про початок діяльності Головного управління ДПС у Сумській області» розпочато виконання ГУ ДПС у Сумській області функцій і повноважень ГУ ДФС у Сумській області, що припиняється.
Представник відповідача ГУ ДПС у Сумській області в судовому зсіданні зазначила, що вимоги позивача вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню і просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з урахуванням обставин викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.76-78). Зокрема, представник відповідача ГУ ДПС у Сумській області ззначає, що згідно баз даних ГУ ДФС у Сумській області ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований в ГУ ДФС у Сумській області з 06.05.2000 по теперішній час. Здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.
Відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до Цивільного кодексу України фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру фізичних осіб запису про держану реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Відповідно до частини третьої статті 17 та частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» усі діючі фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не внесено до Єдиного державного реєстру, подають державному реєстратору заяву для включення відомостей про них до ЄДР. При цьому законом про державну реєстрацію не передбачено граничного строку для проведення такого включення та не встановлено відповідальність у разі неподання державному реєстратору документів для включення до Єдиного реєстру.
Отже, фізичні особи-підприємці, зареєстровані до 01.07.2004 року, стосовно яких не проводилась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця, не втратили статусу фізичної особи-підприємця (далі ФОП).
Відповідно до Законів України від 04.07.2013 №404-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи та від 04.07.2013р. №406-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» Державна фіскальна служба України здійснює адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.10.2013р. Інформацію про платників єдиного внеску, які були зареєстровані до 01.10.2013 та не зняті з обліку, отримано від Пенсійного фонду України як діючих та завантажено до реєстру страхувальників у 2013 році.
Беручи до уваги вищевикладене, відповідач зазначає, що позивач - ОСОБА_1 не втратив статусу підприємця (ФОП) та відповідно до п.4 ч.І ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску. Отже, відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), платники ЄВ зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464). Право на звільнення від сплати ЄВ за себе мали у 2017 - 2019 роках ФОП, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта ст. 4 Закону № 2464).
Інших підстав звільнення від сплати ЄВ фізичними особами - підприємцями, чинним законодавством не передбачено.
З урахуванням викладеного, представник ГУ ДПС у Сумській області вважає правомірною вимогу ГУ ДФС у Сумській області та просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача надала до матеріалів справи заперечення на відзив (а.с.80-82). У запереченнях представник позивача наголошує, що з 2005 року ОСОБА_1 не подавав звітність і вже не був підприємцем відповідно до діючого на момент 2005-2006 років Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року N 755-ІУ. Відповідно до цього Закону України податковий орган мав провести перевірку діяльності позивача в зв`язку з тим, що в 2005 році він повідомив податкового інспектора про припинення підприємницької діяльності, починаючи з 2005 року не проводив підприємницьку діяльність, не здавав декларації, документи фінансової звітності, а 31.10.2006 році було анульоване свідоцтво реєстрації платника ПДВ, що унеможливлює ведення підприємницької діяльності.
Також з урахуванням положень п.11.30 наказу Мінфіну №1588 в редакції до 10.05.2016р, на переконання представника позивача, якщо ФОП не звітував перед податківцями більше року, то останні зобов`язані були ініціювати процедуру «закриття» такого ФОП.
Представник позивача наголошує, що питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-УІ і є спірним, як і питання наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період починаючи з 01 січня 2017 року по теперішній час за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. При цьому позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкті підприємницької діяльності - фізичної особи (СПД ФО) до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємцв», але не звертався до державного реєстратора реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.
Крім цього, представник позивача ввжає безпідставним твердження відповідача відносно того, що позивач був зареєстрований як ФОП з 06 травня 2000 року. Вважає, що дана позиція відповідача суперечить нормам законодавства, оскільки згідно із Законом №755-ІУ реєстрація фізичних осіб - підприємців розпочалась з 01 липня 2004р. і позивач до цієї дати був зареєстрований як СПД-ФО, що не є тотожним державній реєстрації ФОП у розумінні цього Закону. До того ж ані позивач, ані його довірена особа не подавали державному реєстратору заяв про державну реєстрацію позивача в якості ФОП чи заяву про включення до ЄДР відомостей про ФОП, зареєстрованого до 01 липня 2004 року, а тому, позивач не набув статусу ФОП.
Водночас представник позивча звертає увгу суду на те, що внесення запису до ЄДР про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи позивача унеможливлює заняття позивачем підприємницькою діяльністю. Фактично, як вказує представник позивача, позивач з 03 березня 2012 року втратив дійсність свідоцтва реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця, так як не пройшов реєстрацію як ФОП.
Отже, як вважає позивач, на момент внесення відомостей, позивач вже втратив навіть статус «суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця», при цьому не набув статус ФОП.
Відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-ІV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом. (Судова практика Постанова Великої Палати Верховного Суду Справа № 260/81/19 від 01 липня 2020 року).
Заслухавши пояснення представника позивача та представника співвідповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно баз даних ГУ ДФС у Сумській області ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) зареєстрований в ГУ ДФС у Сумській області з 06.05.2000 по теперішній час. Згідно даних податкового органу позивач здійснює діяльність на загальній системі оподаткування (а.с.45).
Згідно довідки податкового органу від 05.11.2019р. (а.с.46) інформація про систему оподаткування та види діяльності за період з 2000р. по 2011 р. надати неможливо. З 01.01.2012р. позивач працює на загальній системі оподаткування.
Довідка податкового органу від 05.06.2019р. (а.с.47) свідчить про те, що ОСОБА_1 з 06.05.2000р. зареєстровний в упраівлінні у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області як ФОП (має стан 6 включений до ЄДР з відміткою, що свідоцтво недійсне). При цьому, у даній довідці податковий орган зазначає, що інформацію про доходи від здійснення підприємницької діяльності та спачені податки за період з 2000р. по 2013 р. надати неможливо. За період з 01.01.2014р. по 31.12.2018р. працював на загальній системі ополдаткування та звітність до управління у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області не надходила.
Відповідно до Законів України від 04.07.2013 №404-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи та від 04.07.2013р. №406-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» Державна фіскальна служба України здійснює адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.10.2014р.
Інформацію про платників єдиного внеску, які були зареєстровані до 01.10.2013 та не зняті з обліку, отримано від Пенсійного фонду України як діючих та завантажено до реєстру страхувальників у 2013 році.
Згідно зі ст.66 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є:
- інформація органів державної реєстрації;
- інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків;
- документально підтверджена інформація, що надається платниками податків;
- інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків;
- рішення суду, що набрало законної сили;
- дані перевірок платників податків.
Враховуючи викладене, облікові дані фізичних осіб-підприємців можуть бути змінені на підставі:
-відомостей з Єдиного державного реєстру про включення до ЄДР та/або про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця;
-документа, що підтверджує державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної ооби-підприємця до 01.07.2004, виданого органом виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація;
-документально підтвердженої інформації органів ПФУ про зняття з обліку платника єдиного внеску в органах ПФУ до 01.10.2013 року.
Беручи до уваги те, що позивач - ОСОБА_1 не втратив статусу фізичної особи- підприємця та відповідно до п.4 ч.І ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган вважав і вважає, що позивач є платником єдиного внеску. При цьому, платники ЄВ зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464).
22.08.2019р. ГУ ДФС у Сумській області було сформовано вимогу №Ф-3414-54У на суму 5211,36 грн. Доказів соєчасного надсилання даної вимоги на адресу позивача до матеріалів справи не надано.
В кінці жовтня 2019 року з Єдиного реєстру боржників представник позивача дізналася про виконавче впровадження на ОСОБА_1 . Підставою для відкриття виконавчого провадження зазначено виконавчий документ - вимогу від 22.08.2019р. №Ф-3414-54У на суму 5211,36 грн.
Не погоджуючись з даною вимогою позивач звернувся до суду з позовом про її скасування. Крім цього, просив суд визнати статус «припинено» відносно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Щодо позовних вимог про визнання статус «припинено» відносно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд зазначає наступне.
Відносини, які виникали у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, регулювались Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі - Закон про реєстрацію), який набрав чинності 01.07.2004 року.
Із введенням в дію Закону про реєстрацію було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).
У ст. 1 Закону про реєстрацію передбачено, що ЄДР - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
ЄДР створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону про реєстрацію відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
У ч. 1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою-підприємцем р і ш е н н я про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи - підприємця; постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсут ньою; постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення с у д о в о г о р і ш е н ня про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
У ч. 3 цієї ж статті вказано, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи, як фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку та на підставах, визначених чинним законодавством. Факт реєстрації такої особи засвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію. У зв`язку зі змінами Закону про реєстрацію було розпочато процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 року. Інформація про тих осіб, які самостійно не звернулися до державних реєстраторів для включення інформації про них до ЄДР та заміни свідоцтва, була включена до ЄДР самостійно д е р ж а в ни м и р е є с т р а то р а м и на підставі інформації, наданої спеціально створеними міжвідомчими комісіями. Державні реєстратори, вносячи інформацію про таких осіб робили відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.
При цьому, недійсність свідоцтва про державну реєстрацію не означає припинення здійснення підприємницької діяльності такою особою.
З матеріалів справи вбачається наступне.
Позивача зареєстровано фізичною особою-підприємцем 06.05.2000р.
Як свідчить з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань (а.с.51-54) 01.11.2012р. було включено відомості про Фізичну особу підприємця (далі ФОП) ОСОБА_1 з вітміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним.
18.06.2013р. було включено відомості про ФОП ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 вважається недійсним.
Суд звертає увагу позивача на те, що вважається недійсним саме свідоцтво про державну реєстрацію старого зразка, а не факт реєстрації особи у якості фізичної особи - підприємця. У даному випадку, позивач лише не отримав свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка.
Одночасно, суд звертає увагу позивача, що підстави для припинення підприємницької діяльності, визначені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Згідно вказаного Закону припинення здійснюється шляхом внесення до ЄДР відповідного запису. До 01.07.2004 року порядок припинення підприємницької діяльності визначався Законом України «Про підприємництво», зокрема ст. 8, якою визначено підстави для скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.
При цьому, представник позивача спростовує наявність у позивача статусу ФОП, та наполягає на тому, що у позивача залишається статус СПД ФО. Саме тому представник позивача просить суд визнати статус «припинено» відносно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимог, оскільки дана позовна вимога фактично пред`явлена не до відповідача (податкового органу). Дана позовна вимога взагалі не містить особу до якої її пред`явлено. Фактично йдеться про встановлення певного факту. При цьому, суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі відносно даної позовної вимоги, оскільки критеріями відмежування справ адміністративної юрисдикції від цивільної та інших є наявність у них спору про право та суб`єктний склад такого спору. Спір про право в даному випадку відсутній. Щодо суб`єктного складу наявний лише позивач, відповідач фактично відутній, будь-які дії бездіяльність, рішення суб`єктів владних повноваженрь чи то податковго органу, чи то державного реєстратора не оскаржуються.
Слід зазначити, що відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В даному випадку позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, що унеможливлює розгляд по суті даної позовної вимоги та визначення судом правової позиції щодо її правомірності чи безпідставності.
Оскільки позовна вимога позивача щодо в и з н а н н я ст а т у с у «припинено» відносно СПД ФО підприємця ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не відповідає критеріям визначеним КАС України, зокрема ст.5 КАС України, суд не бачає правових підстав для її задоволення.
Щодо позовних вимог про скасуання вимоги Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2019р. №Ф-34-14-54У на суму 5211 грн. 36 коп., суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначеноЗаконом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI(далі -Закон № 2464-VI).
Згідно із пунктом 4 частини першоїстатті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першоїстатті 7 Закону № 2464-VI(у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно доЗакону УкраїниПро оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першоїстатті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Суд вважає за доцільне зазначити , що у справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за відповідний період відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. При цьому, суд бере до уваги те, що позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №755-IV, але не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.
Отже, до предмета доказування в цій справі входить наявність можливості в осіб, які набули статусу суб`єктів підприємницької діяльності до набрання чинності Законом №755-IV, здійснювати конституційне право на підприємницьку діяльність та отримувати дохід від такої діяльності на законних підставах у разі неподання ними реєстраційної картки відповідно до вимог цього Закону.
Водночас, відповідач вважає, що позивач мав статус ФОП протягом спірного періоду та, відповідно, був набув статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ. При цьому, ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення як для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення.
Таку позицію, для формування єдиної правозастосовчої практики висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.07.2020р. у справі №260/81/19.
Так, відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.
Згідно з пунктом 2 розділу VIII "Прикінцеві положення" цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.
Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення в о л е в и я в л е н н я о с об и щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).
03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким було внесено зміни до Закону № 755-IV.
Пунктами 2-4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
Водночас пунктом 8 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.
Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню в и к л юч н о у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.
Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.
25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року №1155-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру" (далі - Закон № 1155-VII).
Цим Законом пункт 2 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.
До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2390-VI.
З пояснювальної записки до проекту Закону № 1155-VII вбачається, що Закон № 2390-VI має низку прогалин, що негативно впливає на права та законні інтереси суб`єктів господарювання.
Також у пояснювальній записці до проекту Закону № 1155-VII указано, що реалізація Закону № 2390-VI на практиці виявилась частково неможливою.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.
Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.
Велика Палата Верховного Суду також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.
При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі "Серков проти України", оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період.
Отже, Головним управлінням ДФС у Сумській області безпідставно сформовано про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2019р. №Ф-34-14-54У, якою позивача зобов`язано сплати недоїмку з єдиного внеску у розмірі 5211 грн.36 коп.
Таким чином, з огляду на положення частини другоїстатті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2019р. №Ф-34-14-54У.
Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання статусу "припинено" задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.08.2019 №Ф-34-14-54У на суму 5211 грн. 36 коп.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.10.2020.

Суддя О.М. Кунець