Справа № 640/16514/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Король Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року, яке проголошене о 14 год. 44 хв. та складене у повному обсязі 23 березня 2020 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веон Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ТОВ «Веон Плюс» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві) від 14 травня 2019 року № та від 29 липня 2019 року № 104.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що у ТОВ «СТР Групп» (у зв`язку зі зміною назви - ТОВ «Метал-Сейл») відсутні трудові ресурси для виконання робіт з прибирання, у зв`язку з чим господарські операції, які відображені позивачем у податковому обліку, не могли здійснюватися. Також відповідач зазначає, що ТОВ «Веон Плюс» було зобов`язане включити до доходів суму дисконту - різницю між майбутньою та теперішньою вартістю кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Восток». Крім того скаржник зазначає, що позивач завищив податковий кредит на 40210 грн 00 коп. по правовідносинах з ТОВ «Сервіс Менеджмент Груп» та ТОВ «Торус Джей О».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що надав докази фактичного виконання послуг з прибирання готелю. Також позивач звертає увагу на те, що контролюючий орган здійснив розрахунок суми дисконту з використанням методики, яка не затверджена у встановленому законом порядку. Крім того позивач просить врахувати, що податкове повідомлення-рішення про нарахування податку на додану вартість 40210 грн 00 коп. було скасоване контролюючим органом за результатами розгляду скарги, у зв`язку з чим правовідносини з ТОВ «Сервіс Менеджмент Груп» та ТОВ «Торус Джей О» не є предметом спору в цій справі.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Головне управління ДФС у м. Києві провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Веон Плюс» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2018 року, за підсумками якої склало акт від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № та № .

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, ТОВ «Веон Плюс» звернулося зі скаргою до ДФС України. Рішенням від 18 липня 2019 року № 33837/6/99-99-11-04-01-25 податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № було скасоване в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 40210 грн 00 коп. та застосованих у відповідній частині штрафних санкцій, а податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № - залишене без змін.

За підсумками рішення ДФС України від 18 липня 2019 року № 33837/6/99-99-11-04-01-25 Головне управління ДФС у м. Києві винесло нове податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2019 року № 104.

Отже, за підсумками перевірки, оформленої актом від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 та рішення ДФС України від 18 липня 2019 року № 33837/6/99-99-11-04-01-25 відповідачем були складені:

- податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № про зменшення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 48373957 грн 00 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2019 року № 104 про нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 308067 грн 00 коп., з яких 29653 грн 00 коп. - за податковим зобов`язанням та 7414 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначені рішення контролюючого органу були оскаржені ТОВ «Веон Плюс» в судовому порядку.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Веон Плюс», суд першої інстанції виходив з того, що податковий кредит за результатами здійснених господарських операцій з ТОВ «Метал-Сейл» (до зміни найменування - ТОВ «СТР Групп») був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, обсяг яких є достатнім для висновку про те, що рух товарів, робіт і послуг дійсно мав місце. При цьому доводи контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій базується на висновках щодо господарської діяльності контрагентів контрагента позивача, а саме: ТОВ «Україна Будмонтаж» та ТОВ «Елантра Компані». Акт перевірки не містить інформації щодо дослідження господарської діяльності між «Веон Плюс» та ТОВ «Метал-Сейл», а лише зроблено висновок про порушення податкового законодавства, виходячи з аналізу операцій по ланцюгу контрагентів.

Також суд першої інстанції встановив, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань. Відтак підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а ДФС не має права визначати цю методику та давати вказівки платнику податків.

Колегія суддів в цілому погоджується із такими висновками, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2019 року № 104 про нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість було винесене у зв`язку з тим, що за висновком контролюючого органу, господарські операції між ТОВ «Веон Плюс» та ТОВ «Метал-Сейл» фактично не здійснювалися.

Згідно з актом перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 такий висновок ґрунтується на тому, що згідно з податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку у товариства був лише один найманий працівник. Протягом ІІ півріччя 2017 року та І кварталу 2018 року ТОВ «Метал-Сейл» здійснювало придбання послуг з прибирання у підприємств з ознаками фіктивності - ТОВ «Україна будмонтаж» та ТОВ «Елантра компані».

Одночасно відповідачем також наведена інформація, яка підтверджує спроможність ТОВ «Метал-Сейл» здійснювати господарську діяльність на час виникнення спірних правовідносин. Зокрема, товариство мало діюче свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість та до грудня 2018 року подавало податкову звітність з податку на додану вартість.

Надаючи правову оцінку висновкам акту перевірки, колегія суддів враховує, що посилаючись на незначну кількість працівників у ТОВ «Метал-Сейл», контролюючий орган не перевірив наявність у цього товариства укладених договорів цивільно-правового характеру чи залучення працівників за договором аутсорсингу та аутстафінгу.

Колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 810/2741/17, згідно з яким доводи скаржника щодо відсутності у контрагентів позивача виробничих, складських і трудових ресурсів у необхідному для виконання зазначених договорів об`ємі, не беруться до уваги як доказ одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В акті перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 відсутні відомості щодо перевірки наявності укладених договорів вказаного виду. В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що їй не відомо чи перевірялася можливість залучення ТОВ «Метал-Сейл» працівників до виконання на робіт на інших умовах, ніж за трудовим договором.

Стверджуючи, що ТОВ «Метал-Сейл» здійснювало придбання послуг з прибирання у підприємств з ознаками фіктивності - ТОВ «Україна будмонтаж» та ТОВ «Елантра компані», контролюючий орган не довів, що такі контрагенти залучалися до виконання робіт саме на об`єті ТОВ «Веон Плюс».

Крім того згідно з умовами договору про надання послуг з прибирання ТОВ «Метал-Сейл» зобов`язувалося виконувати замовлені послуги власними силами.

Також колегія суддів враховує, що за правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 27 січня 2020 року у справі № 2040/5325/18, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати актів перевірок контрагента позивача та їх контрагентів по ланцюгу постачання або результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України.

Особливості виникнення права на податковий кредит та його реалізації визначені у розділі V Податкового кодексу України.

Положеннями пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на додану вартість на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів / послуг; дата отримання платником податку товарів / послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відтак, обов`язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту є включення податку на додану вартість до ціни послуг, що придбаваються платником податку та використовуються ним у власній господарській діяльності.

Таким чином під час здійснення контролю за правомірністю формування ТОВ «Веон Плюс» податкового кредиту підлягає перевірці фактичне отримання послуг від ТОВ «Метал-Сейл».

Під час проведення перевірки відповідач встановив обставини, які хоч і не є беззаперечним доказом відсутності фактичного виконання послуг з прибирання, проте поставили під сумнів можливість їх здійснення саме ТОВ «Метал-Сейл».

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що перевірку фактичного здійснення господарських операцій між ТОВ «Веон Плюс» та ТОВ «Метал-Сейл» слід здійснювати шляхом дослідження та аналізу первинних та інших документів, що відображають їх зміст.

З матеріалів справи вбачається, що між вказаними товариствами був укладений договір про надання послуг з прибирання № 01/07/2017 від 01 липня 2017 року. За умовами цього договору ТОВ «СТР Групп» (у зв`язку зі зміною назви - ТОВ «Метал-Сейл») зобов`язувалося виконувати комплекс послуг з прибирання приміщень на об`єкті замовника, а саме - у готелі Radisson Blu, Київ Поділ, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Братська, 17-19.

Послуги за вказаним договором надаються згідно заявок замовника, які направляються виконавцю у письмовому вигляді за електронною адресою не менше ніж за 4 робочих дні до фактичного виконання послуг.

За змістом п. 2.5, 2.6 договору № 01/07/2017 від 01 липня 2017 року надання послуг виконавцем і приймання їх замовником оформлюється актом здачі-прийняття наданих послуг, які готуються щомісяця.

Відповідно до п. 29, п. 3.3.2, п. 3.3.4 вказаного договору замовник зобов`язаний забезпечити працівників виконавця миючими засобами, збиральною технікою, інвентарем, необхідним для надання послуг.

На підтвердження фактичного отримання послуг з прибирання позивач надав до суду засвідчені копії заявок Департаменту готельного господарства, листів ТОВ «СТР Групп» про направлення співробітників, витяги із журналу реєстрації вступного інструктажу з охорони праці, журналу реєстрації вступного інструктажу з пожежної безпеки, журналу реєстрації входу/виходу відвідувачів готелю Radisson Blu, Київ Поділ.

До суду також надані засвідчені копії актів здачі-прийняття наданих послуг від 31 липня 2017 року № 31/07/2017, від 28 серпня 2017 року № 8, від 28 вересня 2017 року № 9, від 17 жовтня 2017 року № 10, від 30 жовтня 2017 року № 12, від 30 листопада 2017 року № 16, від 22 грудня 2017 року № 21, від 29 січня 2018 року № 4, від 26 лютого 2018 року № 5, від 27 березня 2018 року № 6, від 16 квітня 2018 року № 7. Згідно з вказаними актами ТОВ «Метал-Сейл» надавало послуги з прибирання гостьових номерів та службових приміщень.

Крім того до суду були надані копії рахунків-фактур на оплату наданих послуг, платіжних доручень, банківських виписок по рахунку, які підтверджують здійснення розрахунків між сторонами.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Веон Плюс» належними доказами підтвердило факти укладення та повного виконання сторонами умов договору про надання послуг з прибирання № 01/07/2017 від 01 липня 2017 року, а також правомірність своїх дій щодо декларування податкового кредиту за операціями з ТОВ «Метал-Сейл».

Натомість податкові зобов`язання податку на додану вартість по правовідносинах з ТОВ «Сервіс Менеджмент Груп» та ТОВ «Торус Джей О» позивачу дійсно не нараховувалися податковим повідомленням-рішенням від 29 липня 2019 року № 104.

Такі податкові зобов`язання були нараховані саме податковим повідомленням-рішенням від 14 травня 2019 року № . Проте, як раніше зазначалося, рішенням ДФС України від 18 липня 2019 року № 33837/6/99-99-11-04-01-25 податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № було скасоване в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 40210 грн 00 коп. та застосованих у відповідній частині штрафних санкцій. З мотивувальної частини рішення вбачається, що такі суми були нараховані саме по правовідносинах із вказаними контрагентами.

Отже, дослідження господарських операцій ТОВ «Веон Плюс» із ТОВ «Сервіс Менеджмент Груп» та ТОВ «Торус Джей О» дійсно не належить до предмету дослідження у цій справі.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2019 року № 104 є протиправним та підлягає скасуванню.

Податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № про зменшення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 48373957 грн 00 коп. було винесене у зв`язку з тим, що позивач, на думку контролюючого органу не здійснив дисконтування кредитної заборгованості. На розрахунок суми вказаного завищення вплинув також висновок контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «СТР Групп».

Між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «Веон Плюс» 30 червня 2017 року був укладений кредитний договір № НК 1505 (мультивалютна кредитна лінія, що не поновлюється, з графіком зменшення ліміту в валюті).

У подальшому між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Веон Плюс» 30 липня 2018 року було укладено Договір № 4 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № НК 1505 від 30 червня 2017 року у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № НК 1505 від 30 червня 2017 року між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Таскомбанк».

Положеннями п. 1.1 договору № 4 від 30 липня 2018 року передбачено, що ПАТ «Банк Восток» зобов`язується надати ТОВ «Веон Плюс» грошові кошти (кредит) шляхом відкриття відкличної невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом 5000000 доларів США, а ТОВ «Веон Плюс» зобов`язується сплатити за користування кредитом проценти та повернути Кредит у порядку і в строки, визначені цим Договором.

Згідно з п. 1.4 вказаного договору кредит має бути повернутий позичальником не пізніше 12 липня 2023 року, проте термін повернення кредиту може змінюватися згідно умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.3. договору № 4 від 30 липня 2018 року проценти за користування кредитом згідно цього Договору нараховуються за ставкою 8,25 % річних. Процентна ставка за цим Договором є фіксованою. У разі настання терміну повернення кредиту відповідно до умов цього Договору, на прострочену заборгованість продовжують нараховуватись проценти за ставкою 8,25 % річних.

У свою чергу п. 5 зазначеного договору передбачає, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту, за кожен день користування кредитом, на щоденний залишок заборгованості за кредитом, за ставкою, визначеною п. 1.3 цього Договору, до повного погашення заборгованості за цим Договором, у тому числі за користування Кредитом, термін повернення якого настав. При цьому при розрахунку застосовується фактична кількість днів у місяці та умовна кількість днів у році - 360.

Згідно з актом перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 станом на 30 вересня 2018 року у позивача існувала заборгованість перед ТОВ «Веон Плюс» в сумі 5000000 доларів США (еквівалент 141491310 грн 00 коп.). У зв`язку з цим контролюючий орган прийшов до висновку про те, що позивач повинен був визначити та відобразити за ІІІ квартал 2018 року фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по кредитному договору, укладеному з ПАТ «Банк Восток».

Враховуючи, що такі дії вчинені не були, Головне управління ДФС у м. Києві самостійно здійснило розрахунок дисконту та зменшило ТОВ «Веон Плюс» суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», що наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20 (далі - П(С)БО № 11).

Згідно з п. 10 П(С)БО № 11 (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Відповідно до абз. 10 п. 4 П(С)БО № 11 теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

За правилами п. 14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів» (далі - П(С)БО № 28) ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства. При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Контролюючий орган під час проведення перевірки прийшов до висновку про те, що зобов`язання ТОВ «Веон Плюс» за договором № 4 від 30 липня 2018 року є довгостроковим та передбачає нарахування відсотків, у зв`язку з чим повинне відображатися в балансі за його теперішньою вартістю.

Також відповідач в акті перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 зазначив, що на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

За висновком контролюючого органу операція дисконтування зводиться до такої формули: PV = FV : (1 + i) n, де FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; i - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n - строк (число періодів).

Разом з тим відповідач не навів нормативного обґрунтування застосування такої формули проведення дисконтування, що стало підставою для задоволення адміністративного позову судом першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів вважає необхідним першочергово перевірити обґрунтованість висновку контролюючого органу про те, що зобов`язання ТОВ «Веон Плюс» за договором № 4 від 30 липня 2018 року є такими, що підлягають дисконтуванню.

Як раніше зазначалося, згідно з п. 10 П(С)БО № 11 довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. У свою чергу абз. 10 п. 4 П(С)БО № 11 передбачає, що теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Зазначені норми у своїй сукупності вказують на те, що дисконтуванню підлягають саме довгострокові зобов`язання.

Такий висновок відповідає також правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 826/16321/18 та від 29 липня 2020 року справа № 640/4003/19. У вказаних судових рішеннях зазначено, що при здійсненні бухгалтерського обліку заборгованості за отриманою позикою першочерговим є визначення її статусу. Згідно з П(С)БО 11, зобов`язання поділяються на довгострокові та поточні. Пунктом 4 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців починаючи з дати балансу. В свою чергу, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Під час судового засідання представник відповідача не змогла пояснити за якими ознаками зобов`язання позивача перед ПАТ «Банк Восток» були віднесені саме до довгострокових зобов`язань. В акті перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 такі обґрунтування також відсутні.

Згідно з абз. 2, 8 п. 4 П(С)БО № 11 довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями; поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Відповідно до п. 7 П(С)БО № 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Особливості віднесення зобов`язання за кредитною угодою до довгострокових зобов`язань визначені у п. 9 П(С)БО № 11. Вказана норма передбачає, що довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо:

- позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення;

- не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Як раніше зазначалося, згідно з п. 1.4 договору № 4 від 30 липня 2018 року кредит має бути повернутий позичальником не пізніше 12 липня 2023 року, проте термін повернення кредиту може змінюватися згідно умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.7.1 вказаного договору термін повернення Кредиту визначається п. 1.4. цього Договору, крім випадку звернення Банку до Позивальника з вимогою про дострокове повернення Кредиту у порядку, визначеному п. 4.9. цього Договору, термін повернення Кредиту вважається таким, що настав на десятий календарний день від дати направлення Банком Позичальникові вимоги про дострокове повернення Кредиту. Датою направлення вимоги вважається дата подання оператору зв`язку відповідного поштового відправлення / телеграми або дата отримання зазначеної вимоги Банку представником Позичальника під розписку; обрахунок строку згідно даного пункту Договору починається з дня, наступного за датою направлення вимоги.

Враховуючи, що договір № 4 від 30 липня 2018 року містить у собі умову, згідно з якою ПАТ «Банк Восток» має право звернутися до ТОВ «Веон Плюс» з вимогою про дострокове погашення зобов`язання, відповідач перед віднесенням зобов`язань за вказаним договором до довгострокових зобов`язань, повинен був пересвідчитися у відсутності обставин, передбачених п. 9 П(С)БО № 11.

Разом з тим, зі змісту акту перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 вбачається, що контролюючий орган стан розрахунків між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Веон Плюс» не аналізував і наявність підстав, передбачених п. 9 П(С)БО № 11, для віднесення заборгованості за кредитним договором до довгострокових зобов`язань, не перевіряв.

Крім того під час апеляційного розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку про те, що у межах перевірки, яка оформлена актом від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544, відповідач не мав підстав та можливості для встановлення статусу відповідного зобов`язання та проведення дисконтування, адже предмет перевірки не охоплював дату складання фінансової звітності товариства (балансу).

Під час судового засідання представники сторін підтвердили, що ТОВ «Веон Плюс» складає саме річний баланс.

Натомість документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Веон Плюс», за підсумками якої складено акт від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544, проводилася за період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року.

Контролюючим органом зроблено дисконтування кредитної заборгованості за договором № 4 від 30 липня 2018 року.

Відтак, у межах відповідної перевірки контролюючим органом міг бути перевірений стан виконання вказаного договору сторонами лише за два місяці (серпень та вересень 2018 року).

Натомість згідно з п. 9 П(С)БО № 11 для віднесення зобов`язання за кредитною угодою, яка передбачає можливість погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця), до довгострокових зобов`язань необхідно врахувати, зокрема, чи не виникло у платника податку до дати балансу обов`язку достроково повернути кредитні кошти у зв`язку із надходженням відповідної вимоги від позикодавця.

Тобто, достовірне віднесення заборгованості за договором № 4 від 30 липня 2018 року до довгострокових зобов`язань ТОВ «Веон Плюс» могло бути здійснене лише після настання строку для складення річного балансу за 2018 рік.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем під час апеляційного розгляду справи не було вжито дій, спрямованих на доказування правомірності своїх рішень: усних та письмових пояснень щодо підстав віднесення заборгованості за договором № 4 від 30 липня 2018 року до довгострокових зобов`язань не надано, правових підстав для застосування наведеної в акті перевірки від 08 квітня 2019 року № 214/26-15-14-01-04/34619544 формули розрахунку дисконту - не надано.

Крім того судом з власної ініціативи було поставлене на обговорення питання щодо призначення у справі судово-економічної експертизи для з`ясування таких питань: зобов`язання ТОВ «Веон Плюс» за договором № 4 від 30 липня 2018 року є довгостроковими чи короткостроковими; чи підлягали такі зобов`язання дисконтуванню; чи вірно розраховано дисконт.

Головне управління ДПС у м. Києві направило до суду заперечення проти проведення експертизи з підстав того, що надані ним докази, пояснення та розрахунки є достатніми для перевірки обґрунтованості доводів контролюючого органу судом самостійно, без залучення експерта.

Позивач в цілому не заперечував проти призначення судово-економічної експертизи з ініціативи суду з покладенням обов`язку оплати вартості послуг експерта на відповідача як на суб`єкта владних повноважень, що зобов`язаний доводити правомірність своїх рішень.

З урахуванням позиції сторін у справі, у тому числі щодо оплати послуг експерта, колегія суддів прийшла до висновку про недоцільність призначення судово-економічної експертизи.

Отже, контролюючий орган самостійно не надав доказів та пояснень, які б вказували на правомірність його дій щодо здійснення дисконтування заборгованості позивача за кредитним договором та не погодився з необхідністю залучення експерта, колегія суддів під час апеляційного розгляду справи виходить з того, що Головне управління ДПС у м. Києві не виконало обов`язку, покладеного абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України та не довело правомірності податкового повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року № про зменшення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ «Веон Плюс» та визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 14 травня 2019 року № та від 29 липня 2019 року № 104.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 26 жовтня 2020 року.