Справа № 640/7043/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7043/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Епель О.В., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Зуєнка Д.П. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистая Планета Сервис" до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧИСТАЯ ПЛАНЕТА СЕРВИС» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києв, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2019 року №. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки відповідача, викладені в акті від 27 лютого 2019 року №47/26-15-14-07-02-10/40107548 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТАЯ ПЛАНЕТА СЕРВИС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобудмонтаж» за березень, квітень, липень 2016 року, з Товариством з обмеженою відповідністю «Ламена Плюс» за травень, червень 2016 року та з Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймкорп» за листопад 2016 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової світності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток», ґрунтуються виключно на припущеннях посадових осіб, які проводили перевірку, та не відповідають нормам діючого законодавства, а фінансово-господарські операції позивача з названими контрагентами є дійсними та підтверджені належними первинними бухгалтерськими документами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТАЯ ПЛАНЕТА СЕРВИС» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 04 квітня 2019 року №.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТАЯ ПЛАНЕТА СЕРВИС» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривна 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.

Головне управління ДПС у м. Києві також просило суд здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м.Києві.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за їх участі.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про розгляд справи за участі позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08 лютого 2019 року №1525 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧИСТАЯ ПЛАНЕТА СЕРВИС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобудмонтаж» за березень, квітень, липень 2016 року, з Товариством з обмеженою відповідністю «Ламена Плюс» за травень, червень 2016 року та з Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймкорп» за листопад 2016 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової світності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток, за результатом якої складено акт від 27 лютого 2019 року №47/26-15-14-07-02-10/40107548 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧИСТАЯ ПЛАНЕТА СЕРВИС» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 83 495 грн.

Вказані висновки перевірки ґрунтуються на тому, що відповідно до протоколу допиту свідка від 07 червня 2016 року, проведеного ОУ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, директор, головний бухгалтер та засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудмонтаж» громадянка ОСОБА_1 повідомила, що ніякого відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства не має, первинні документи не підписувала та нікого не уповноважувала, де знаходиться підприємство та чим займається не знає.

Також, відповідно до протоколу допиту свідка від 21 липня 2016 року, проведеного ОУ Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, співзасновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ламена Плюс» громадянин ОСОБА_2 повідомив, що ніякого відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства не має, первинні документи не підписував та нікого не уповноважував, на посаду директора не призначав та нікого не уповноважував, де знаходиться підприємство та чим займається не знає.

Також, відповідно до протоколу допиту свідка від 07 вересня 2017 року директор, головний бухгалтер та засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймкорп» громадянин ОСОБА_3 повідомив, що ніякого відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності названого товариства не має, первинні документи не підписував та нікого не уповноважував, де знаходиться підприємство та чим займається не знає.

Крім того, в акті перевірки зазначено про відсутність основних засобів, персоналу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудмонтаж», Товариства з обмеженою відповідністю «Ламена Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймкорп» для здійснення фінансово-господарської діяльності.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 104 369,00 грн (за основним платежем 83 495,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 20 874,00 грн).

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 200.1 і 200.2 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі по тексту - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV).

Згідно статті 1 цього Закону «первинний документ» - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «господарська діяльність» - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини 1 та 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. При цьому, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з наведеними вище нормами Податкового кодексу України.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Альтор» («Житлобудмонтаж») укладено договір від 27 лютого 2016 року №2702 про організацію виконання клінінгових, ремонтних та будівельних послуг.

Позивачем надано суду копії: специфікацій від 01 березня 2016 року №1, від 01 квітня 2016 року №2, від 01 липня 2016 року №2; актів виконаних робіт від 31 березня 2016 року, від 30 квітня 2016 року, від 31 липня 2016 року; податкових накладних від 31 березня 2016 року №83, від 30 квітня 2016 року №180, від 31 липня 2016 року №432; платіжних доручень від 09 серпня 2016 року №95, від 25 травня 2016 року №66, від 06 травня 2016 року №56, від 13 квітня 2016 року №41, від 08 квітня 2016 року №40.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ламена Плюс» укладено договір субпідряду від 30 квітня 2016 року №3004, предметом якого є організація виконання клінінгових, ремонтних та будівельних послуг.

Щодо посилань відповідача на протоколи допитів свідків, колегія суддів вважає, що саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може бути підставою для висновків про фіктивність тих чи інших господарських операцій.

При цьому, доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочинів, передбачених статтями 205, 212 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з його контрагентами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Отже, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.В. Епель
О.Є. Пилипенко