Справа № 140/2442/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2442/20 пров. № А/857/10043/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Глушка І.В. та Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. про зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів (суддя суду І інстанції: Ксензюк А.Я., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 08.05.2020р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

03.03.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Павлівську сільську раду Іваничівського району Волинської області надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. згідно заяви від 27.02.2019р.; зобов`язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення протягом п`яти робочих днів з дня проведення наступного пленарного засідання (а.с.1-6).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.18).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2020р. заявлений позов задоволено частково; зобов`язано Павлівську сільську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Павлівської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.30-33).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Павлівська сільська рада Іваничівського району Волинської обл., яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі (а.с.38-40).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи суд не з`ясував право користування відповідача спірною земельною ділянкою. При цьому, будь-яких правовстановлюючих документів на вказану ділянку позивач не надав.

Позивачем не дотриманий порядок отримання земельної ділянки у власність, який визначений ст.118 Земельного кодексу /ЗК/ України.

Крім того, судом не враховано той факт, що Павлівська об`єднана територіальна громада утворилась лише 18.12.2018р. з числа десяти сільських рад, в тому числі Жашковичівської сільської ради, і своїм першочерговим завданням бачить проведення обліку земель комунальної власності та належність їх використання.

Так, згідно рішення Іваничівської районної ради від 24.12.2015р. затверджено схему планування території Іваничівського району. Відповідно до даного рішення земельна ділянка, на яку претендує позивач, має бути включена в межі населеного пункту с.Жашковичі і для цього Павлівською сільською радою замовлено виготовлення генерального плану забудови села, що й було підставою для відмови заявнику у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою.

Згідно наданої Іваничівською районною державною адміністрацією інформації спірна земельна ділянка відповідно до схеми планування території Іваничівського району, затв. рішенням Іваничівської районної ради № 3/16 від 24.12.2015р., розташована на резервних територіях для можливого розвитку населеного пункту. Схема планування території Іваничівського району Волинської обл. розроблена відповідно до ДБН «Склад та зміст містобудівної документації на державному та регіональному рівні» (ДБН Б 1.1 - 13:2012). Згідно пп.1.1 п.1 цих норм схема планування території району є містобудівною документацією на регіональному рівні.

Таким чином, територія земель, на якій розташована земельна ділянка, яку заявник зацікавлений отримати у власність, не може бути віднесена до земель сільськогосподарського призначення.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019р. у справі № 140/2727/19 заяву ОСОБА_1 від 27.02.2019р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства було розглянуто на пленарному засіданні сільської ради 05.12.2019р., однак через різні причини депутати не дійшли спільної думки щодо прийняття рішення стосовно поданої заяви.

Також задовольнивши позов, суд фактично перебрав на себе повноваження ради, зобов`язавши передати у власність позивача спірну ділянку.

Водночас, вимоги позивача про скасування рішення органу місцевого самоврядування пов`язані із захистом речового права на земельну ділянку, а тому здійснення захисту цивільного права, як і встановлення його існування, не віднесено до компетенції адміністративного суду.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.64-66).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду (із врахуванням документів, долучених до апеляційної скарги), 27.02.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,95 га на території с.Жашковичі Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. за межами населеного пункту.

19.07.2019р. відповідач Павлівська сільська рада на двадцять третій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 23/5, відповідно до п.1 якого відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,95 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що розташовані за межами населених пунктів на території Павлівської (колишньої Жашковичівської) сільської ради Іваничівського району Волинської обл. в зв`язку з розташуванням зазначеної ділянки на резервних територіях для можливого розвитку населеного пункту с.Жашковичі згідно схеми планування території Іваничівського району, затв. рішенням Іваничівської районної ради № 3/6 від 24.12.2015р., та перспективи виділення на цих територіях земельних ділянок для індивідуальної присадибної забудови.

Пунктом 2 цього рішення рекомендовано ОСОБА_1 оформити у встановленому чинним законодавством порядку право оренди на зазначену у заяві земельну ділянку для городництва.

За результатами оскарження в судовому порядку цього рішення Волинським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 24.10.2019р. у справі № 140/2727/19, яким визнано протиправним та скасовано рішення Павлівської сільської ради № 23/5 від 19.07.2019р. про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл., зобов`язано Павлівську сільську раду повторно розглянути на засіданні чергової сесії ради заяву ОСОБА_1 від 27.02.2019р. про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл., з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

На пленарне засідання двадцять сьомої чергової сесії Павлівської сільської ради сьомого скликання 05.12.2019р. було повторно винесено на розгляд подану ОСОБА_1 заяву від 27.02.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,95 га на території с.Жашковичі Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. за межами населеного пункту.

Вказана заява була розглянута на засіданні постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи Павлівської сільської ради 03.12.2019р. Із змісту протоколу засідання вбачається, що комісія вирішила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 0,50 га (а.с.11-12, 13).

Враховуючи висновки та рекомендації комісії було підготовлено проект рішення № 27/41 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 », який розглянуто на двадцять сьомій черговій сесії Павлівської сільської ради сьомого скликання 05.12.2019р., однак за результатами поіменного голосування проект рішення не прийнято (а.с.14).

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що нормами ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Проте, відповідач рішення по заяві ОСОБА_1 про надання, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства або про відмову у її надані не прийняв. Разом з тим, положення ЗК України надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язують прийняти рішення, а також визначають підстави, з яких таке рішення, може бути прийняте. Однак, в даному випадку вимоги ЗК України Павлівською сільською радою не дотримано.

Також судом наведено в рішенні обґрунтування обраного способу захисту прав позивача, який не порушує дискреційні повноваження відповідача.

Водночас, суд не убачав підстави для встановлення (в порядку ч.1 ст.382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, оскільки у суду є відсутніми підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення у цій справі. Встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, ЗК України та Законом України «Про землеустрій».

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 6 ст.118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Таким чином, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Отже, цією нормою закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.07.2018р. в справі № 806/3095/17, від 17.12.2018р. у справі № 509/4156/15-а).

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому, відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку про те, що розгляд будь-якої поданої заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки завершується прийняттям відповідного рішення.

У розглядуваному випадку заява позивача 27.02.2019р. на виконання рішення суду виносилася на розгляд сесії сільської ради, однак по ній не було прийнято будь-якого рішення.

Відповідачем було надано позивачу інформацію (лист № 923/02.1-05/2-2019 від 19.12.2019р.) про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.02.2019р., однак така відповідь не містила передбаченої ч.7 ст.118 ЗК України підстави для відмови в задоволенні відповідної заяви позивача та, відповідно, для ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (а.с.13).

При цьому, будь-яких покликань на невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, в розглядуваних відповідях не зазначено.

Водночас, на підставі проведеного розгляду заяви відповідачем органом державної виконавчої служби було винесено постанову ВП № 60873862 від 17.01.2020р. про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 140/2727/19, виданого Волинським окружним адміністративним судом 09.12.2019р. (а.с.16).

Пунктами «а», «б» ч.1 ст.12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

З урахуванням зазначеного, до повноважень Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. належить розпорядження земельними ділянками, що розташовані за межами населених пунктів на території Павлівської (колишньої Жашковичівської) сільської ради Іваничівського району Волинської обл.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.46 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною 1 ст.47 зазначеного Закону визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Згідно з ч.4 ст.47 наведеного Закону постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою орган місцевого самоврядування приймає одне із рішень, визначених ч.7 ст.118 ЗК України. При цьому, зважаючи на норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», таке рішення приймається на пленарних засіданнях.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку у формі рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України.

З матеріалів справи слідує, що по заяві ОСОБА_1 від 27.02.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність рішення сесією сільської ради не прийнято, оскільки за результатами голосування підготовлений проект рішення не набрав необхідної кількості голосів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява ОСОБА_1 від 19.02.2019р. не розглянута Павлівською сільською радою Іваничівського району Волинської обл. в порядку та у спосіб, встановлені ЗК України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки відповідачем не прийнято рішення про надання дозволу чи про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відсутність належним чином оформленого рішення Острівської сільської ради Сокальського району Львівської обл. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Щодо відсутності достатньої кількості голосів для прийняття сільською радою відповідного рішення колегія суддів вважає, що органом місцевого самоврядування не було наведено будь-яких підстав для відмови у задоволенні заяви позивача.

Єдина наведена підстава недостатня кількість голосів депутатів для прийняття рішення радою - не надає достатніх юридичних підстав для такої відмови.

Допускаючи такий нерозгляд звернення позивача, незважаючи на актуальність поставлених ним питань, відповідач створив умови для юридичної невизначеності, а тому така поведінка органу місцевого самоврядування має ознаки свавільної і не відповідає вимогам закону.

При цьому, в силу діючого законодавства позивач мав «законні сподівання» на вирішення його заяви.

Згідно п.3.1 рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2010 від 29.06.2010р. одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення за заявою позивача є прихованою формою відмови у його розгляді та прямо суперечить принципу правової визначеності.

Звідси, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданих позивачем заяв.

З приводу дискреційності наданих відповідачу повноважень щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано ч.6 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Застосовуючи ці підходи до справи, що розглядається, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність дискреційних повноважень.

З огляду на це, саме зобов`язання ради надати дозвіл є найбільш ефективним способом захисту порушеного права.

Щодо покликань апелянта на таку обставину як затвердження схеми планування території Іваничівського району, розташування спірної ділянки на резервних територіях для можливого розвитку населеного пункту, то таким доводам відповідача була надана правова оцінка в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019р. у справі № 140/2727/19 (а.с.72-78).

Тобто, в цій частині доводи апелянта фактично спрямовані на незгоду з висновками вказаного судового рішення. Тобто апелянт просить надати повторну правову оцінку обставинам справи, які були враховані судом під час винесення цього рішення, через що колегія суддів такі доводи відхиляє.

Окрім цього, рішенням суду в справі № 140/2727/19 був встановлений факт тривалого користування позивачем спірною ділянкою. Водночас, до відзиву на апеляційну скаргу останній надав довідку Виконавчого комітету Павлівської сільської ради № 561 від 15.08.2019р. про користування такою ділянкою (а.с.68).

Також на звернення від 08.07.2019р. позивач отримав відповідь Павлівської сільської ради № 529/02.1-05/2-2019 від 18.07.2019р. про відсутність генерального плану с.Жашковичі (а.с.69).

Відповідно викопіювання з публічної кадастрової карти спірна земельна ділянка, кадастровий номер: :04:000:0212, відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення, і може бути виділена для ведення особистого селянського господарства (а.с.67).

В частині доводів апелянта про наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі через пов`язаність розглядуваного спору із захистом речового права колегія суддів наголошує на такому.

В матеріалах справи не має будь-яких доказів виникнення у позивача права власності на спірну ділянку. Представлена довідка Виконавчого комітету Павлівської сільської ради № 561 від 15.08.2019р. свідчить про оренду сім`єю ОСОБА_2 земельних ділянок із земель резервного фонду орієнтовною площею 0,40 га та 1,95 га. При цьому, договорів оренди земельних ділянок не представлено.

З урахуванням наведеного, вказана довідка підтверджує фактичне використання вказаних ділянок без оформлення будь-яких правовстановлюючих документів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01.04.2010р. № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України вирішив, що положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин в розглядуваній справі обумовлено протиправними, на думку позивача, діями відповідача при вирішенні питання щодо передачі земельної ділянки у власність, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції як органу місцевого самоврядування, тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Отже, правові підстави для закриття провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України є відсутніми.

Також із врахуванням особливостей розглядуваного спору, відсутністю будь-яких перешкод для реального та своєчасного виконання суб`єктом владних повноважень покладених на нього обов`язків згідно цього судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками рішення суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України.

При цьому, позивач не навів переконливих обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Павлівську сільську раду Іваничівського району Волинської обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2020р. в адміністративній справі № 140/2442/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Павлівську сільську раду Іваничівського району Волинської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Дата складення повного тексту судового рішення: 27.10.2020р.