Справа № 300/1132/20
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. справа №300/1132/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення з Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області середнього заробітку в сумі 18 124,56 грн., за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання Міністерства юстиції України здійснити фінансування для виплати вказаної суми.

Позов обґрунтовано тим, що позивача 14.02.2020 року Міністерством юстиції України звільнено з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області, однак повний розрахунок з позивачем у день її звільнення не проведено. Остаточну виплату всіх сум здійснено тільки 27.02.2020 року, а тому відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України з Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області слід стягнути середній заробіток в сумі 18 124,56 грн., за час затримки розрахунку при звільненні та, відповідно, зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити фінансування Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для виплати вказаної суми.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року в задоволенні клопотання представника Головного територіально управління юстиції в Івано-Франківській області про зупинення провадження у справі №300/1132/20 до набрання законної сили рішенням по справі №300/853/20 відмовлено.

Представники відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечили з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказали, що вважають позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначили, що розрахунок з позивачкою при звільненні був проведений в день звільнення 14.02.2020 року, а залишок коштів, які не були виплачені в день звільнення, становлять кошти матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб. Вказана сума коштів потребувала додаткового виділення, оскільки про необхідність надання вказаної допомоги позивач заявила 11.02.2020, а тому 27.02.2020 року після збільшення кошторисних призначень з позивачем проведено повний розрахунок. Окрім цього повідомили, що затримка виплати вказаних коштів сталася не з вини відповідачів, так як необхідність виплати вихідної допомоги було встановлено змінами до законодавства від 13.02.2020 року. Також зазначили про невірне визначення позивачем суми середнього заробітку, у зв`язку з помилковим включенням територіальним управління до довідки про доходи позивача одноразової премії. Окрім цього вказали, що позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до суду. Просили у задоволенні позову відмовити.

27.07.2020 позивач подала суду відповідь на відзив, згідно якої вважає викладені відповідачем заперечення безпідставними. Пояснила, що у січні 2020 року було подано до Міністерства юстиції України Пропозицію на утримання ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, у якій було передбачено виплату коштів для позивача в сумі 486 630,71 грн., а виплачена сума ОСОБА_1 , з урахуванням виплаченої заробітної плати за січень 2020 року, фактично становить 423 372,66 грн. Вказала, що відсутність коштів у роботодавця для виплати всіх належних сум при звільненні не виключає його відповідальність. Зазначила, що строк звернення нею не пропущено, оскільки перебіг процесуальних строків розпочався 29.02.2020 року, а позов подано до суду 27.05.2020 року.

07.08.2020 року Південно-західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подано заперечення на відповідь на відзив, однак вказане управління не є стороною у справі, у зв`язку з чим таке заперечення суд до уваги не бере.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №659/к від 13.02.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області 14 лютого 2020 року.

Відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №1 від 14.02.2020 року визначено виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат та провести повний розрахунок.

Відповідно до наданої довідки голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 07.05.2020 року №41/09-38 нарахована сума на день звільнення, згідно наказу 14.02.2020 року №1, складає 423 372,66 грн. Також згідно вказаної довідки зазначено, що розрахунок при звільненні в сумі 379 069,35 грн. був проведений 14.02.2020 року, а сума коштів в розмірі 44 303,31 грн. була перерахована 27.02.2020 року після збільшення кошторисних призначень.

Позивач вважає, що Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області порушено строки повного розрахунку у день її звільнення, а тому з метою захисту свого порушеного права звернулася до суду з із вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачами, позивача було звільнено з посади 14.02.2020 року, нарахована сума на день звільнення складала 423 372,66 грн. Цього ж дня з позивачем проведено розрахунок в розмірі 379 069,35 грн., проте остаточний розрахунок в розмірі 44 303,31 проведено тільки 27.02.2020, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, тобто із затримкою 9 робочих днів.

Оскільки, у день звільнення позивача - 14.02.2020 Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області не було здійснено повного розрахунку, позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Посилання представників відповідачів на те, що затримка виплати в повному обсязі нарахованих позивачу коштів сталася не з вини відповідачів, оскільки про надання допомоги на соціально-побутові потреби позивач звернулася 11.02.2020 року, кошти на яку не були та не могли бути передбачені кошторисом, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до наявної в матеріалах адміністративної справи Пропозиції на утримання ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та фінансування заходів, пов`язаних з ліквідацією ГТУЮ на 2020 рік передбачено, зокрема, виплату коштів для ОСОБА_1 в сумі 486 630,71 грн.

Згідно довідки голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 07.05.2020 року №41/09-38 нарахована сума коштів ОСОБА_1 у день її звільнення, з урахуванням заробітної плати за січень 2020 року становить 423 372,66 грн., проте сума, яка фактично була виплачена їй 14.02.2020 року складає 379 069,35 грн.

Таким чином судом встановлено, що згідно вказаної Пропозиції було передбачено навіть більшу суму котів, ніж ті, які були нараховані ОСОБА_1 при звільненні та підлягали їй до виплати.

Окрім цього твердження відповідачів про те, що необхідність виплати вихідної допомоги було встановлено тільки 13.02.2020 року, а саме змінами до частини 4 статті 87 Закону України "Про державну службу", кошти на яку відсутні у кошторисі на утримання ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, є безпідставними, так як відповідно до вищезгаданої Пропозиції ліквідаційною комісією Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області виплата ОСОБА_1 двох середньомісячних заробітних плат при звільненні була передбачена.

Більше того відповідно до частини 1 статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Не заслуговують на увагу посилання представників сторін на порушення позивачем строку звернення до суду.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частини третьої статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Частиною 1 та 3 статті 120 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Відповідно до частини 9 вказаної статті строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи встановлено, що позивач дізналася про повний розрахунок з нею 28.02.2020 року, після поступлення відповідних коштів на її картковий рахунок, що підтверджується наданою довідкою з банку.

Таким чином перебіг процесуальних строків розпочався з наступного дня, тобто 29.02.2020 року, а відповідно до поштового конверта та наданої позивачем квитанції Укрпошти, дана позовна заява відправлена позивачем на адресу суду 27.05.2020 року.

Таким чином трьохмісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Згідно із абзацом 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 07.05.2020 року №41-09-39 середньоденна заробітна плата позивача складає 2 013,84 грн.

Представниками відповідача зазначено, що при видачі вказаної довідки територіальним управління допущено помилку та включено до одноразову премію за результатами оцінювання службової діяльності ОСОБА_1 за 2019 рік, яка нарахована та виплачена у грудні 2019 року в розмірі 1 066,40 грн.

Проте відповідно до абз.2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Таким чином, оскільки вказана премія виплачена у 2019 році та не береться до розрахунку середньої заробітної плати, територіальним управління подано нову довідку від 13.07.2020 року №09-24/53, згідно якої середньоденна заробітна плата позивача складає 1 988,46 грн.

Так сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день остаточного розрахунку складає 17 896,14 грн (1 988,46 грн х 9 днів = 17 896,14 грн.)

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області середнього заробітку в сумі 17 896,14 грн,. за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо посилання Міністерства юстиції України на те, що до його повноважень не входить нарахування та виплата заробітної плати позивачу, у звя`зку з чим останнє не може бути відповідачем у даній справі суд зазначає, що відповідно до Положення про територіальні управління юстиції, Міністерство юстиції України затверджує кошторис територіальних управлінь та є головним розпорядником коштів. Більше того Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області зверталося до Міністерство юстиції України про необхідність виділення коштів для повного розрахунку з позивачем та у наданих заперечення зазначає про виділення таких коштів для територіального управління.

Таким чином з метою ефективного захисту порушеного права позивача та зважаючи на заперечення Міністерства юстиції України щодо стягнення з територіального управління юстиції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне зобов`язати останнього здійснити фінансування Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 17 896,14 грн. за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов слід задовольнити частково.

У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області слід стягнути 840,80 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ КБ "Приватбанк" за №0.0..1 від 26.06.2020 року.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 17 896 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривні 14 коп., за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити фінансування Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 17 896,14 грн., за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

Міністерство юстиції України, , вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001;

Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області, , вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.