Справа № 9901/189/20
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 жовтня 2020 року

Київ

справа №9901/189/20

адміністративне провадження №П/9901/332/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання нормативних актів, дій та бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної протиправними нормативними актами, діями та бездіяльності,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якій позивач просив розглянути справу і прийняти рішення, керуючись Законом України від 18 листопада 2004 року №2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни»; не обмежувати термін, а перерахунок зробити з 2020 року по теперішній час і виплачувати у подальшому; Пенсійному фонду оплатити моральне відшкодування у розмірі 50 000 грн.; якщо позов буде задоволено не в повному обсязі, документи направити до Європейського суду з захисту прав людини, про що повідомити позивача.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2020 року справу №9901/189/20 передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки зміст позовних вимог, заявлених позивачем в даному позові, не узгоджується з частиною першої статті 5, пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 5, частини 1, 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано позивачу строк для усунення зазначених в мотивувальній частині недоліків.

На виконання ухвали суду від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що законотворчість не є компетенцією Пенсійного Фонду України, замінив первісного відповідача (Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) належним, на його думку, відповідачем - Верховною Радою України та звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із цією позовною заявою в порядку статей 2, 3, 5-7, 19, 22, 47-48, 150-154, 159-161, 242-245, 266 КАС України, в якій просить:

1) спрямувати справу за підсудністю - до Верховного Суду України - для подальшого розгляду Великою Палатою Верховного Суду України, внаслідок того, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики (за сукупністю: частини 6 статті 7, статей 346-347 КАС України);

2) розгляд цієї справи Великою Палатою Верховного Суду України здійснювати в звичайному провадженні (не скороченому), з участю позивача;

3) застосувати в цій справі норми статей 3, 8, 22, 64, 129 Конституції України як норми прямої дії: всі попередні та поточну редакції Закону України №2195-ІV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон №2195-ІV), рівно як і будь-які інші нормативно-правові акти, визнати протиправними та нечинними в тій частині, яка суперечить нормам частини 2 статті 3, частини 3 статті 4, абз.6 статті 5, абз.7 статті 5 та статті 6 першої редакції («Урядовий кур`єр» від 22 грудня 2004 року №244) Закону №2195-ІV;

4) зобов`язати відповідача привести законодавство та інші нормативно-правові акти, стосовно соціального захисту дітей війни, в повну відповідність нормам частини 2 статті 3, частини 3 статті 4, абз.6 статті 5, абз.7 статті 6 та статті 6 першої редакції («Урядовий кур`єр» від 22 грудня 2004 №244) Закону №2195-ІV;

5) застосувати в цій справі норми статей 3, 8, 22, 64, 129 Конституції України як норми прямої дії: бездіяльність відповідача, рівно як і будь-яких інших суб`єктів права, визнати протиправною в частині, що стосується невиконання норм частини 2 статті 3, частини 3 статті 4, абз.6 статті 6, абз.7 статті 6 та статті 6 першої редакції («Урядовий кур`єр» від 22 грудня 2004 року №244) Закону України №219б-ІV;

6) зобов`язати відповідача, рівно як і будь-яких інших суб`єктів права, згідно їх повноважень, здійснити перерахунок та виплатити в місячний строк фінансове відшкодування шкоди, заподіяної позивачу внаслідок протиправного ненадання пільг та протиправної невиплати соціальної допомоги, які мали надаватися та виплачуватися відповідно нормам частини 3 статті 4, абз.6 статті 6, абз.7 статті 6 та статті 6 першої редакції («Урядовий кур`єр» від 22 грудня 2004 року №244) Закону №2195-ІV- за період часу, починаючи з 01 червня 2006 року і до сього дня, але за відрахуванням тих періодів часу, коли пільги надавалися в повній мірі та вже виплаченої соціальної допомоги;

7) застосувати в цій справі норми статей 3, 8, 22, 64, 129 Конституції України як норми прямої дії, оскільки за нормою статті 3 Конституції України моральна шкода не може бути меншою за матеріальну - зобов`язати відповідача у місячний термін виплатити компенсацію за моральну шкоду, спричинену позивачу внаслідок протиправних актів, дій та бездіяльності щодо яких йдеться в цьому позові - в розмірі, який дорівнює розмірам матеріальної шкоди, розрахованої відповідно до пункту 6 резолютивної частини цього позову;

8) в порядку частини 4 статті сьомої КАС України після вирішення справи Великою Палатою Верховного Суду України внести до Конституційного Суду України подання щодо конституційності всіх попередніх та поточної редакції Закону №2195-ІV, рівно як і будь-яких інших нормативно-правових актів в тій їх частині, яка суперечить нормам частини 2 статті 3, частини 3 статті 4, абз.6 статті 5, абз.7 статті 5 та статті 6 першої редакції («Урядовий кур`єр» від 22 грудня 2004 року №244) Закону №2195-IV;

9) в порядку п.п.1-2 частини 2 статті 150 КАС України з метою забезпечення цього позову накласти арешт на всі поточні рахунки відповідача (в першу чергу) та все його рухоме і нерухоме майно (в наступну чергу) - в межах суми, яка дорівнює загальній сумі розмірів виплат, зазначених в пунктів 6,7 резолютивної частини цього позову.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що прийняття будь-яких законів або інших нормативно-правових актів після 18 листопада 2004 року, а тим більше після 09 липня 2007 року, якими скасовуються, звужуються або обмежуються права дітей війни, встановлені першою редакцією частини третьої статті 4, абз.6,7 статті п`ятої та статті 6 Закону №2195-IV є в повній мірі неконституційним і протиправним, так само як і не нарахування та невиплата первісним відповідачем 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року адміністративну справу №9901/189/20 (провадження №ЗП/280/60/20) за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про застосування норм права та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Верховного Суду (01029, м.Київ, вул.Московська, буд.8, корп.5), як суду першої інстанції.

Ухвала вмотивована тим, що виходячи з положень частини четвертої статті 22 КАС України та пункту 2 частини першої статті 29 цього Кодексу, та з огляду на те, що належним відповідачем в адміністративній справі є Верховна Рада України, даний спір підсудний Верховному Суду як суду першої інстанції.

22 жовтня 2020 року позовна заява разом із матеріалами адміністративної справи №9901/189/20 надійшла до Верховного Суду, як до суду першої інстанції.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на те, що вона не відповідає вимогам статті 160 КАС України з огляду на наступне.

За змістом статей 22, 266 КАС України Верховний Суд як суд першої інстанції уповноважений розглядати справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

При цьому, нормами КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями статті 5 КАС України закріплено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Приписами частини першої статті 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктом 3 частини першої статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятою статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з цим, позовна заява не відповідає вимогам пунктам 1, 3, 4, 5, 9, 11 частини п`ятої статті 160 КАС України, а саме:

- позивач ОСОБА_1 в прохальній частині позову просить спрямувати справу за підсудністю до Верховного Суду України для подальшого розгляду Великою Палатою Верховного Суду України, у той час, як саме Верховному Суду (а не Верховному Суду України) як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, тобто зміст цієї позовної заяви не узгоджується з пунктом 1 частини п`ятої статті 160 КАС України;

- ОСОБА_1 не навів обґрунтований розрахунок суми фінансового відшкодування шкоди, заподіяної позивачу внаслідок протиправного ненадання пільг та протиправної невиплати соціальної допомоги, які мали надаватися та виплачуватися відповідно нормам частини 3 статті 4, абз.6 статті 6, абз.7 статті 6 та статті 6 Закону №2195-ІV та моральної шкоди, спричинену позивачу внаслідок протиправних актів, дій та бездіяльності відповідача, щодо яких йдеться в цьому позові; водночас, обгрунтування мотивувальної частини позову зводиться лише до того, що держава в особі відповідача має відшкодувати всю матеріальну і моральну шкоду, заподіяну означеними нормативно-правовими актами, діями і бездіяльністю, починаючи з 01 січня 2006 року, а прохальна частина позовної заяви обґрунтованих розрахунків сум відшкодування матеріальної та моральної шкоди не містить, що не відповідає вимогам пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України;

- в поданому позові ОСОБА_1 просить, зокрема, визнати протиправною бездіяльність будь-яких інших суб`єктів права, тобто невизначеного кола осіб, до яких позивач звертається із вимогами щодо зобов`язання до вчинення певних дій, що також не узгоджується з вищенаведеними положеннями закону, тому позивачу необхідно уточнити відповідачів та позовні вимоги з урахуванням вказаних статей 22, 266 КАС України, тобто привести даний позов також у відповідність до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України;

- позивачем однією із позовних вимог заявлено про зобов`язання Верховної Ради України привести законодавство та інші нормативно-правові акти, стосовно соціального захисту дітей війни, в повну відповідність нормам частини 2 статті 3, частини 3 статті 4, абз.6 статті 5, абз.7 статті 6 та статті 6 першої редакції Закону №2195-ІV, проте, в порушення пункту 5 частини п`ятої статі 160 КАС України, позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує дану позовну вимогу, не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини, позивачем не конкретизовано яке «законодавство та інші нормативно-правові акти» необхідно привести у відповідність до положень вказаного вище закону;

- ОСОБА_1 в позовній заяві не вказано, які конкретно дії чи бездіяльності відповідача, на його думку, є протиправними і не наведено обґрунтувань їх протиправності, позовні вимоги визначені у спосіб, що унеможливлює встановлення їх конкретного змісту та визначення способу відновлення права, за захистом якого звернувся позивач, оскільки позовна заява містить лише загальні та нечіткі посилання на те, що Верховна Рада України не внесла до бюджету кошти, скасування, звуження чи обмеження прав, встановлених статтею 6 Закону №2195-ІV є неприпустимим з огляду на статті 22, 64 Конституції України та прийняття будь-яких законів або інших нормативно-правових актів, на його переконання, в повній мірі неконституційними і протиправними; позивач не вказує в чому саме полягає порушення його прав, свобод та законних інтересів з боку Верховної Ради України та яким чином бездіяльність впливає на права позивача, як суб`єкта даних правовідносин, а також не наводить належного правового обґрунтування вимог у цій частині, що не узгоджується із положеннями пункту 9 частини п`ятої статі 160 КАС України;

- позивачем не надано власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (пункт 11 частини п`ятої статі 160 КАС України).

Верховний Суд звертає увагу позивача на те, що його міркування, припущення з загальним посиланням на норми законодавства не можна вважати належними обґрунтування позовних вимог.

Натомість, вимоги позову не відповідають наведеним приписам норм процесуального права, оскільки викладені досить загально та абстрактно і позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та Верховною Радою України.

Відповідно предмет доказування у цій справі позивачем так і не визначено, а обраний ним спосіб захисту порушеного права стосується лише його загальних посилань щодо порушення, на його думку, соціальних прав дітей війни та в більшій мірі обґрунтування позовних вимог пов`язані із незгодою ОСОБА_1 щодо відмови «первісного відповідача» - Пенсійного Фонду України стосовно стягнення 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону №2195-ІV та у зв`язку з цим - невідповідність відповідних правових актів положенням Основного Закону України, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями Верховного Суду, наведеними в частині першій статті 5 КАС України і частині четвертій статті 266 КАС України.

Отже, ОСОБА_1 потрібно привести позовну заяву у відповідність до вимог чинного процесуального законодавства, зокрема до частини 4 статті 22, статей 160, 266 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зокрема, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, позивачу слід надати: правильне найменування суду першої інстанції, до якого подається позовна заява із вірним викладенням позовних вимог в цій частини; обґрунтований розрахунок суми матеріальної та моральної шкоди; уточнити відповідачів та позовні вимоги з урахуванням вказаних статей 22, 266 КАС України; зазначити, в чому саме полягає порушення його прав, свобод та законних інтересів з боку Верховної Ради України та яким чином бездіяльність впливає на права позивача та надати докази щодо порушених його прав та свобод з боку відповідача саме при здійсненні ним функцій органу законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства; власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням приписів частини першої статті 169 КАС України, Суд залишає позовну заяву без руху з наданням ОСОБА_1 строку для усунення недоліків шляхом складання та подання нової позовної заяви за кількістю учасників справи.

Керуючись статтями 22, 160, 169, 248, 264, 266 КАС України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання нормативних актів, дій та бездіяльності незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної протиправними нормативними актами, діями та бездіяльності - залишити без руху.

2. Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.

3. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк позовна заява буде повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

А.В. Жук,

Суддя Верховного Суду