Справа № 686/22597/20
Суддя: Салоїд Н. М.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/481/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої - судді Салоїд Н.М.,

при секретарі - Лоб І.А.,

за участі представника позивача - Лисинчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в і суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції у Вінницькій області Іванькова Петра Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 02.09.2020 року інспектором поліції УПП у Вінницькій області винесено постанову серії ЕАМ № 307088, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 122 КУПАП. Вказана постанова мотивована тим, що 02.09.2020 року о 01 годині 58 хвилин він, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі для руху при вільній правій, внаслідок чого порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху України

Вважає винесену постанову незаконною, та просить її скасувати, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, просить стягнути судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 5000,0 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити. Суду пояснив, що позивач Правил дорожнього руху не порушував, діяв у відповідності до п. 10.4, 11.5 ПДР України, а саме повороту ліворуч завчасно зайняв відповідне крайнє положення та доказів вчинення правопорушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху орган владних повноважень не надав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Відзиву на позов не подав .

Дослідивши матеріали справи доказами, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи 02.09.2020 року постановою серії ЕАМ № 307088 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Винесена постанова мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 02.09.2020 року о 01 годині 58 хвилин, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі для руху при вільній правій, внаслідок чого порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху України.

Позивач у заявленому позові не заперечує, що у визначений у постанові час і дату дійсно керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , проте Правил дорожнього руху не порушував, оскільки мав намір на перехресті звернути ліворуч з автодороги М-12, тому і керував ТЗ у відповідній смузі руху На вимогу працівників поліції зупинив транспортний засіб з додержанням вимог ПДР України. Крім цього посилається на порушення працівником поліції порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.

В той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, наданім особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. І ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , і правомірності складання постанови відносно позивача.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірність своїх дій, пов`язаних зі винесенням постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 307088 02.09.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 425 грн. не доведена.

Вину позивача у вчиненні означеного правопорушення відповідач не довів, а суд її не встановив.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду його вина у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не доведена, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що не відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16.

Так, між позивачем та адвокатом Лисинчуком О.О. 07.09.2020 року укладено договір про надання правової допомоги. Як пояснив адвокат Лисинчук О.О. будь-яких коштів ОСОБА_1 ні попередньо, ні за цим договором йому не сплачував. розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано ордер ХВ № 031440 від 08.09.2020 року на надання правової допомоги адвокатом Лисинчуком О.О, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 08.09.2020 року та звіт про витрачений адвокатом час.

Суд, досліджуючи питання документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу зважає увагу на відсутність доказів на підтвердження надходження на рахунок адвоката Лисинчука О.О. будь-яких коштів, оскільки як пояснив адвокат у судовому засіданні будь-яких витрат позивач ОСОБА_1 за надані послуги згідно з договором від 07.09.2020 року не поніс.

У той же час суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, слід виходити із обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 07.09.2020 року професійна правова правнича допомога, що надана позивачу, включала:- первинна консультація щодо оскарження у суді постанови про накладення адміністративного стягнення - 700 грн.; складення адміністративного позову із доданими заявами та клопотаннями щодо оскарження у суді першої інстанції постанови серії ЕАМ № 3070889 від 02.09.2020 року - 3500 грн., складення протоколів опитування адвокатом свідків 385 грн., складення клопотання про доручення доказів 420 грн.

При цьому, суд зауважує, що будь-яка робота, виконана у ході підготовки до справи (вивчення питання, аналіз чинного законодавства, судової практики) має своїм наслідком певні результати. Однак вказана справа є справою незначної складності та не потребує аналізу та вивчення судової практики стосовно предмету позову,.

Натомість даний перелік є неконкретизованим, не містить детального опису виконаних робіт, консультацій, що надавались позивачу не зазначено Згідно умов договору (пункт 2.2) гонорар згідно даного договору становить погодинну оплату роботи адвоката, виходячи з вартості 700 грн. за одну годину роботи. Проте, визначений звітом час для виконання таких робіт, доданий до акту приймання передачі виконаної роботи датований 07.09.2020 року, тоді коли звіт містить виконання робіт ще 08.09.2020 року, що є надуманим, і таким, що не відповідає дійсності та складності виконаної роботи. Тому слід у витратах на правову допомогу відмовити повністю.

Слід стягнути з УПП у Вінницькій області судовий збір в сумі 420,4 грн. на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 9,72,73,77,192,211,241,245,246 286 КАС України, ст. 247, 283 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Постанову серії ЕАМ № 307088 від 02 вересня 2020 року про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складеної за ознаками частини 2 статті 122 КУпАП скасувати за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції у Вінницькій області судовий збір в сумі 420,40 грн. на користь ОСОБА_1

У задоволенні решти вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 06.10.2020 року.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 діб з часу його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя: