Справа № 500/2646/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2646/19 пров. № А/857/10069/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року (головуючий суддя: Шульгач М.П., місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складення повного тексту рішення 06.07.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 19.11.2019 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Запорізькій області та Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо не проведення розслідування нещасного випадку (травми та захворювання), за результатами якого - ОСОБА_1 встановлено інвалідність - третя група, а також встановлено, що травма та захворювання пов`язане з проходженням військової служби;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області видати наказ (розпорядження) щодо призначення комісії з розслідування нещасного випадку (травми), що трапився зі мною - ОСОБА_1 29.09.2010;

- зобов`язати комісію з розслідування нещасного випадку за наслідками проведеного службового розслідування скласти відповідний акт розслідування.

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області видати наказ (розпорядження) щодо призначення комісії з розслідування нещасного випадку (захворювання), за результатами якого складено свідоцтво про хворобу № 67 від 12.04.2018 та постановою медичної (військово-лікарської) комісії визнано - ОСОБА_1 непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, а також встановлено, що травма та захворювання пов`язане з проходженням військової служби.

- зобов`язати комісію з розслідування нещасного випадку за наслідками проведеного службового розслідування скласти відповідний акт розслідування.

Обґрунтовує позов тим, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність щодо виконання ними вимог законодавства стосовно проведення службового розслідування по факту отриманої ним травми під час проходження служби в органах державної фіскальної служби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивача та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Головне управління ДФС у Тернопільській області, 05.10.2020 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Головне управління ДФС у Запорізькій області, 19.10.2020 подало відповідь на апеляційну скаргу, в якому просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Представники відповідачів Мєхтієва К.А., Лось О.Р., у судовому засіданні, яке у відповідності до ст. 195 КАС України проведено в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнали, просили судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2019 позивач звернувся до ГУ ДФС у Тернопільській області з проханням надіслати йому копію акта розслідування нещасного випадку (захворювання отриманого при проходженні служби в органах податкової міліції ГУ ДФС у Тернопільській області) встановленого під час проходження ВЛК, на підставі виданого відділом по роботі з персоналом направлення №101/19-00-04-19 від 28.02.2018 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності до служби в органах податкової міліції у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, за результатами якого складено свідоцтво про хворобу № 67 від 12.04.2018.

Постановою медичної (військово-лікарської) комісії, позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, - захворювання пов`язане з проходженням військової служби (один примірник історії про хворобу № 67 був направлений на адресу ДФС у Тернопільській області 10.05.2018).

Листом № 53616/19-00-04-02-19/12088 від 15.05.2019 ГУ ДФС у Тернопільській області позивачу відмовлено та рекомендовано звернутися в ГУ ДФС у Запорізькій області у зв`язку з тим, що травма отримана при проходженні служби в Запорізькій області. Також, у відповіді вказано, що в особовій справі відсутня будь яка інформація щодо отриманого ним захворювання в період проходження служби в ГУ ДФС у Тернопільській області.

В серпні 2019 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Запорізькій області з проханням надіслати йому акт розслідування нещасного випадку (згідно відповіді ГУ ДФС в особовій справі відсутній), який стався з ним під час проходження служби на посаді заступника начальника відділу податкової міліції Мелітопольської ОДПІ в вересні 2010 року. У випадку, якщо розслідування нещасного випадку не проводилось, просив провести його та скласти акт розслідування, керуючись п.3.19 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого Наказом МВС України № 1346 від 27.12.2002 року (із змінами і доповненнями) та надав виписку з історії хвороби № 9043.

ГУ ДФС у Запорізькій області позивачу відмовило в розслідуванні, оскільки випадок який стався не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 29.09.2010 не відноситься до нещасних випадків виробничого характеру, оскільки стався за межами адміністративної будівлі Мелітопольської ОДПІ Запорізької області та не в робочий час.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно листа ГУ ДФС в Тернопільській області від 15.05.2019 № 53616/19-00-04-02-19/12088 (а. с. 26), у матеріалах, які містяться в особовій справі ОСОБА_1 , останній у період з 05.11.2009 по 21.03.2011 проходив службу в ДПА у Запорізькій області на посаді заступника начальника відділу податкової міліції Мелітопольського ОДПІ Запорізької області.

Згідно наказу Державної податкової адміністрації в Запорізькій області від 31.03.2011 № 87-о (а. с. 47), ОСОБА_1 відряджено у розпорядження ДПА в Тернопільській області для подальшого проходження служби, звільнивши його з посади заступника начальника ВПМ Мелітопольського ОДПІ Запорізької області з 01.04.2020 (підстава рапорт ОСОБА_1 , лист ДПА в Тернопільській області від 29.03.2011 № 4800/10/04-223/135).

Згідно матеріалів справи, близько 01 години 30 хвилин 29.09.2010, ОСОБА_1 , заступник начальника ДПІ начальник управління податкового контролю юридичних осіб Лихацька П.С., заступник начальника управління начальник відділу перевірок платників податків управління податкового контролю юридичних осіб Немшилов Д.О., рухались по проспекту Б. Хмельницького м. Мелітополя у південному напрямку на автомобілі «Хюндай Акцент» державний номер НОМЕР_1 , доручення на право керування якого мав ОСОБА_1 , в районі перехрестя проспекту Б. Хмельницького з вулицею Луначарського в м. Мелітополі, водій зазначеного автомобіля втратив керування, перетнув зустрічну смугу та зіткнувся водійською стороною автомобіля з кутом будинку по проспекту Б. Хмельницького 3, а правою стороною з деревом розташованим поруч з будівлею.

В результаті зіткнення всі вищезазначені особи, які знаходились у автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди, зазнали тілесних ушкоджень. Позивач, отримав важку травму голови та кінцівок, лікувався у 1-ї Міській лікарні м. Мелітополя.

Жодних заяв щодо проведення службового розслідування за фактом нещасного випадку, що трапилось при виконанні службових обов`язків від позивача у 2010 році на адресу Мелітопольської ОДПІ або ГУ ДПА у Запорізькій області не надходило.

Вказані обставини сторони не заперечують.

Суд апеляційної звертає увагу, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.09.2010, позивач проходив службу в ДПА у Запорізькій області на посаді заступника начальника відділу податкової міліції Мелітопольського ОДПІ Запорізької області, то позовні вимоги заявлені позивачем до Головного управління ДФС у Тернопільській області є безпідставними.

Щодо позовних вимог Головного управління ДФС у Запорізькій області, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до протоколу № 1 від 30.06.2020 засідання комісії Головного управлінням ДФС у Запорізькій області із розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2010, яке проведено на підставі листа ОСОБА_1 , вирішено, що:

- нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 29.09.2010 не підлягає розслідуванню у зв`язку із пропуском строків давності;

- нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 29.09.2010 не відноситься до нещасних випадків виробничого характеру, через те, що стався за межами адміністративної будівлі Мелітопольської ОДПІ Запорізької області та не в робочий час.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у своїй апеляційній скарзі позивач покликається на те, що при розгляді цієї справи має застосовуватися наказ МВС України від 27.12.2002 № 1346 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, таке покликання безпідставним з огляду на таке.

Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (тут і надалі Закон № 509-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закон № 509-XII, у складі органів державної податкової служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями (далі - податкова міліція).

Державна податкова адміністрація України залежно від кількості платників податків та інших місцевих умов може утворювати міжрайонні (на два і більше районів), об`єднані (на місто і район) державні податкові інспекції та у їх складі відповідні підрозділи податкової міліції.

Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади (ст. 4 Закону № 509-XII).

Згідно ст. 19 Закону № 509-XII, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є:

- запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення;

- розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів;

- запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів;

- забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Державна податкова адміністрація України, на момент виникнення спірних правовідносин, була центральним органом виконавчої влади, а у складі органів державної податкової служби утворювалися відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями податкова міліція.

Наказ МВС України від 27.12.2002 № 1346 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Дія цього Порядку поширюється на з`єднання та військові частини внутрішніх військ, органи і підрозділи внутрішніх справ, навчальні заклади системи МВС України.

Розслідування нещасних випадків (в тому числі поранень), що сталися з особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями внутрішніх військ, курсантами (слухачами) навчальних закладів системи МВС України, проводиться з урахуванням цього Порядку.

З огляду на те, що вказаний Порядок регулює питання щодо розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах, що входять до системи МВС України, а позивач працював у податковій міліції, яка є спеціальним підрозділом по боротьбі з податковими правопорушеннями та входила до системи органів Державної податкової адміністрації України, суд апеляційної інстанції вважає, що дія цього Порядку не може застосовуватися до спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент коли позивач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1112 був затверджений Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду економічної діяльності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах чи у фізичних осіб - підприємців, які відповідно до законодавства використовують найману працю (далі - підприємство), а також тих, що сталися з особами, які забезпечують себе роботою самостійно, за умови добровільної сплати ними внесків на державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - особи, які забезпечують себе роботою самостійно).

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що дорожньо-транспортна пригода у яку потрапив ОСОБА_1 та зазнав ушкодження свого стану здоров`я, сталася близько 01 год 30 хв 29.09.2010, тобто у період коли позивач безпосередньо не виконував своїх посадових обов`язків, а тому вказаний випадок не можливо кваліфікувати як виробничу травму.

Крім цього, розрахунковий лист ОСОБА_1 за вересень 2010 року (а. с. 48), підтверджує те, що позивач не був залучений до виконання своїх посадових обов`язків у нічний час 29.09.2010.

Також, суд апеляційної зазначає, що вищезгадана постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1112, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», яка у свою чергу втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» (далі Порядок № 337).

Відповідно до п. 9 Порядку № 337, строк давності для розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) на виробництві становить три роки з дня їх настання.

Таким чином, оскільки нещасний випадок стався 29.09.2010, а з листом щодо розслідування вказаного нещасного випадку позивач звернувся в серпні 2019, тобто ОСОБА_1 пропущено трирічний строк звернення для розслідування нещасного випадку, а тому відмова відповідачем з цих підстав є правомірною.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо не проведення розслідування нещасного випадку (травми та захворювання) та зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області видати наказ (розпорядження) щодо призначення комісії з розслідування нещасного випадку (травми), що трапився з позивачем 29.09.2010 відсутні, оскільки нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 29.09.2010 не підлягає розслідуванню у зв`язку із пропуском строків давності. Крім цього, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 29.09.2010 не відноситься до нещасних випадків виробничого характеру, оскільки стався за межами адміністративної будівлі Мелітопольської ОДПІ Запорізької області та не в робочий час.

Щодо вимог зобов`язати комісію з розслідування нещасного випадку за наслідками проведеного службового розслідування скласти відповідний акт розслідування, то така вимога також задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області видати наказ (розпорядження) щодо призначення комісії з розслідування нещасного випадку (травми), що трапився з позивачем 29.09.2010, у задоволенні якої відмовлено.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі № 500/2646/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 26.10.2020.