Справа № 640/11411/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А. Б.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад та територій України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року

у справі № 640/11411/20 (розглянуто у порядку письмового провадження)

за позовом Міністерства розвитку громад та територій України

до відповідача Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року Міністерство розвитку громад та територій України (надалі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України(надалі - відповідач), в якому просило суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 24.03.2020 про накладення штрафу № 59605082.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у відповідача відсутні правові підстави, передбачені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" щодо застосування до позивача штрафу, оскільки позивачем фактично виконано в повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18 шляхом видання наказу від 07.04.2020 № 98К/ОС "Про виконання рішення суду".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020року у задоволенні позовних вимог Міністерству розвитку громад та територій України - відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 14 серпня 2020року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права. Так, апелянт зазначає, що рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 виконано, шляхом видання наказу від 07 квітня 2020 року №98К/Ос «Про виконання рішення суду». Крім того, апелянт зазначив про те, що у нього були об`єктивні причини, що унеможливлювали виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18, про що відповідача було проінформовано листами від 18.07.2019 № 7/8.4/11611-19 та від 06.08.2019 № 7/8.4/12785-19, а саме про ухилення ОСОБА_1 від написання заяви про поновлення (призначення), що ускладнювало видання відповідних наказів про його поновлення (призначення) та про надання ОСОБА_1 соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017 та про факт проведення реформування державної служби, у зв`язку з чим з червня 2018 року такий структурний підрозділ як Департамент міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями та відповідно посада директора відсутні.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а апеляційна скарга є необґрунтованою .

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.01.2018 №21КОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ". Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.05.2018 №131К/ОС "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді звільнення з посади державної служби". Поновлено ОСОБА_2 на займаній посаді. Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на займаній посаді. Визнано бездіяльність Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо неприйняття рішення стосовно надання ОСОБА_2 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку протиправною та зобов`язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видати наказ про надання ОСОБА_2 соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22 липня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59605082, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 826/13244/18 виданого 13.12.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва про: "Зобов`язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видати наказ про надання ОСОБА_2 соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного з 21.07.2017".

Листом від 06 серпня 2019 року № 7/8.4/12785-19 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило державному виконавцю наступне: "Відповідно до положень Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України, Закону України "Про відпустки" для надання ОСОБА_1 соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, його необхідно поновити (призначити) на посаді.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у справі № 826/13244/18, листом Мінрегіону від 10 липня 2019 року № 7/8.4/11150-19 ОСОБА_1 запропоновано з`явитися до Мінрегіону та подати відповідну заяву про поновлення, про що було поінформовано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом Мінрегіону від 18 липня 2019 року № 7/8.4/11611-19.

Однак, станом на 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 до Мінрегіону не з`явився та заяву про поновлення не подав.

З огляду на зазначене, Мінрегіоном вживаються всі необхідні дії для виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

В зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від написання заяви про поновлення (призначення), що ускладнює видання відповідних наказів Мінрегіону про його поновлення (призначення) та про надання ОСОБА_1 соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 липня 2017 року.

Для усунення можливих негативних наслідків щодо виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді та видання наказу про соціальну відпустку, Мінрегіон звернувся до суду з клопотанням для відстрочення виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у справі № 826/13244/18 до написання та подання ОСОБА_1 відповідної заяви.".

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26 серпня 2019 року прийнято постанову про накладення штрафу, якою відповідно до статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання рішення суду накладено на боржника - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Так, 27 лютого 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження ВП № 59605082, якою змінено назву сторони виконавчого провадження, а саме: боржника з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на Міністерство розвитку громад та територій України.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції 24 березня 2020 року винесено постанову про накладення штрафу ВП № 59605082, якою відповідно до статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" та у зв`язку з тим, що станом, на 24.03.2020 рішення суду про зобов`язання видати наказ про надання ОСОБА_2 соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного з 21,07.2017, залишається невиконаним на боржника - Міністерство розвитку громад та територій України накладено штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн.

Міністерство розвитку громад та територій України направлено державному виконавцю лист від 09.04.2020 № 7/8/5975-20 в якому зазначено наступне: "Наразі у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувають виконавчі провадження ВП № 58431485 та ВП № 59605082 про поновлення ОСОБА_2 на займаній посаді та зобов`язання Мінрегіон видати наказ про надання ОСОБА_2 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наразі Міністерством розвитку громад та територій України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18 за позовом ОСОБА_2 до Мінрегіону виконано повністю.

Зокрема, наказом Мінрегіону від 07.04.2020 № 98К/ОС "Про виконання рішення суду" (копія додається):

1) скасовано наказ Мінрегіону від 22.01.2018 № 21К/ОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ";

2) скасовано наказ Мінрегіону від 08.05.2018 №131К/ОС "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді звільнення з посади державної служби";

3) поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України;

4) надано ОСОБА_2 , директору Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017.

Окрім того, листом Мінрегіону від 07.04.2020 № 7/23/5834-20 (копія додається) ОСОБА_2 повідомлено про виконання Мінрегіоном рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №826/13244/18.

Окремо слід зазначити, що наразі відсутні правові підстави, передбачені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" щодо застосування до Мінрегіону штрафу, оскільки Мінрегіоном фактично виконано в повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18, відтак постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.03.2020 про накладення штрафу підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, просимо винести постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 58431485 та ВП № 59605082 про поновлення ОСОБА_2 на займаній посаді та зобов`язання Мінрегіон видати наказ про надання ОСОБА_2 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017 у зв`язку із фактичним виконанням Мінрегіоном у повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18, та скасувати як таку, що не підлягає виконанню з об`єктивних причин, постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.03.2020 про накладення штрафу.".

Листом від 08 травня 2020 року №4234/7792-26-20/20.1 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції повідомив позивача про те, що після надходження в квітні 2020 року інформації від Міністерства розвитку громад та територій України щодо виконання судового рішення, до якої додано копію наказу Міністерства від 07.04.2020 про надання ОСОБА_2 соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного з 21.07.2017, державним виконавцем 16.04.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", водночас оскільки рішення суду було виконано лише після винесення постанови про накладення штрафу, тому питання про скасування постанови від 24.03.2020 про накладення штрафу № 59605082 може бути вирішено в судовому порядку.

Не погоджуючись з діями відповідачів та прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично визнається та підтверджує, саме копією наказу від 07.04.2020 року № 98К/ОС, факт того, що виконавчий листа № 826/13244/18 виданий 13.12.2018 Окружним адміністративним судом міста Києва було ним виконано лише 07.04.2020, тобто після видання відповідачем оскаржуваної постанови 24.03.2020 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В даному спорі рішення, на примусове виконання якого видано Окружним адміністративним судом міста Києва виконавчий лист №826/13244/18 від 16 травня 2019 року, а саме рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року, у відповідності з положеннями статті 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно частин першої - третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, що постанову про накладення штрафу від 24.03.2020 року ВП № 59605082 було винесено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 826/13244/18 виданого 13.12.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва про: "Зобов`язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видати наказ про надання ОСОБА_2 соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного з 21.07.2017".

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується апелянтом, що позивач в листі від 09.04.2020 року № 7/8/5975-20 повідомив відповідача, що «рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року по справі № 826/13244/18 виконано, шляхом прийняття наказу Мінрегіону від 07.04.2020 року № 98К/ОС "Про виконання рішення суду":

1) скасовано наказ Мінрегіону від 22.01.2018 № 21К/ОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ";

2) скасовано наказ Мінрегіону від 08.05.2018 №131К/ОС "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді звільнення з посади державної служби";

3) поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України;

4) надано ОСОБА_2 , директору Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017.

Окрім того, листом Мінрегіону від 07.04.2020 № 7/23/5834-20 (копія додається) ОСОБА_2 повідомлено про виконання Мінрегіоном рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №826/13244/18.

Окремо слід зазначити, що наразі відсутні правові підстави, передбачені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" щодо застосування до Мінрегіону штрафу, оскільки Мінрегіоном фактично виконано в повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18, відтак постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.03.2020 про накладення штрафу підлягає скасуванню..".

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем рішення суду виконано вже після прийняття постанови про накладення штрафу, а отже підстав для задоволення позовних вимог відсутні на, що і звернув увагу суд першої інстанції.

Так, Верховний Суд, зокрема у постанові від 04 вересня 2019 року по справі №286/1810/17, зауважив, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, в той же час, застосовуючи принцип верховенства права, рішення судів є обов`язковими до виконання, відповідно мають бути забезпечені належним виконанням.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення суду за виконавчим листом №826/13244/18 позивачем не було виконано своєчасно, чим порушено конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, а тому застосування до позивача постановою від 24 березня 2020 року штрафу в розмірі 5100 грн. є правомірним.

Щодо посилань апелянта на поважність причини невиконання рішення суд, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутнє виконання рішення суду протягом липень 2019 року - квітень 2020 року в частині щодо скасування наказу Мінрегіону від 22.01.2018 № 21К/ОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 "; наказу Мінрегіону від 08.05.2018 №131К/ОС "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді звільнення з посади державної служби" та поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України.

Так, згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і як найшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примату права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Апелянт зазначає, що на адресу відповідача направлялися листи про не можливість виконання рішення суду з вини ОСОБА_1 , а судом першої інстанції не було взято до уваги дані обставини, колегія суддів не погоджується з наведеними твердженнями.

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що позивачем 06.08.2019 року направлено на адресу відповідача листа № 7/8.4/12785-19, яким повідомлено про обставини, що ускладнюють виконання судового рішення, зокрема, неподання заяви ОСОБА_1 , в зазначеному листі позивачем вказано наступне: "На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у справі № 826/13244/18, листом Мінрегіону від 10 липня 2019 року № 7/8.4/11150-19 ОСОБА_1 запропоновано з`явитися до Мінрегіону та подати відповідну заяву про поновлення, про що було поінформовано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом Мінрегіону від 18 липня 2019 року № 7/8.4/11611-19.

Однак, станом на 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 до Мінрегіону не з`явився та заяву про поновлення не подав.

З огляду на зазначене, Мінрегіоном вживаються всі необхідні дії для виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Ухилення ОСОБА_1 від написання заяви про поновлення (призначення) ускладнює видання відповідних наказів Мінрегіону про його поновлення (призначення) та про надання ОСОБА_1 соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 липня 2017 року.

Для усунення можливих негативних наслідків щодо виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді та видання наказу про соціальну відпустку, Мінрегіон звернувся до суду з клопотанням для відстрочення виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року у справі № 826/13244/18 до написання та подання ОСОБА_1 відповідної заяви".

Відповідно до документів наявних в матеріалах виконавчого провадження № 59605082 у відповідь на лист позивача від 10.07.2019 № 7/8.4/11150-19 ОСОБА_1 листом б/н від 06.08.2019, що був отриманий відповідачем 06.08.2019, повідомив останнього про необхідність внесення змін у штатний розпис і введення посади, яка була скорочена та негайного поновлення на посаді. Також ОСОБА_1 повідомив, що порушення трудового законодавства України та невиконання рішення суду може нести за собою настання кримінальної відповідальності для винних осіб. Окрім цього в листі б/н від 06.08.2019, ОСОБА_1 просив повідомити його на предмет питань ознайомлення із наказом про поновлення на роботі, внесення змін в трудову книжку; датою, з якої позивач може приступати до виконання своїх трудових обов`язків на посаді директора Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями або рівнозначній посаді.

Таким чином, після отримання від ОСОБА_1 листа б/н від 06.08.2019 року боржник був чітко обізнаний про те, що стягував по виконавчому провадженню не ухиляється він написання заяв про поновлення (призначення) та про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.07.2017 року, а відмовляється від їх написання, як таких, що не відповідають змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року № 826/13244/18.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, законодавцем передбачено право сторони звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин подання такої заяви ні до відповідача, ні до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року № 826/13244/18 та/або можуть бути визнані як такі, що є поважними причинами його невиконання є необґрунтованими.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад та територій України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

А. Б. Парінов