Справа № 640/4781/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 жовтня 2020 року справа №640/4781/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни (далі по тексту - позивач, Приватний виконавець Ахметова Л.Е.)
доПриватного виконавця виконавчого органу міста Києва Овчаренка Миколи Олександровича (далі по тексту - відповідач, Приватний виконавець Овчаренко М.О.)
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо повернення стягувачу постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287, без прийняття до виконання; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за заявою позивача від 10 лютого 2020 року про примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287, виданої позивачем з урахуванням висновків суду

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність дій відповідача щодо повернення стягувачу постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287, без прийняття до виконання, оскільки у заяві про примусове виконання рішення, надано відомості про місцезнаходження майна боржника, що є підставою для прийняття виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4781/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відзив на позовну заяву повернуто відповідачу на підставі частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що з метою примусового виконання постанови приватного виконавця виконавчого органу округу міста Києва Ахметової Л.Е. від 25 вересня 2019 року ВП №59476287 про стягнення з боржника основної винагороди, позивачем подано Приватному виконавцю Овчаренку М.О. заяву про примусове виконання рішення від 10 лютого 2020 року.

У вказаній заяві зазначено банківські рахунки боржника - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», відкриті в банківських установах та додано копію відповіді ДФС України, у якій зазначено відомості та перелік рахунків вказаного товариства.

За наслідками розгляду вказаної заяви, Приватним виконавцем Овчаренком М.О. надіслано позивачу повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 лютого 2020 року, прийняте на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з положеннями пункту 1 частини четвертої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо стягувачем є сам виконавець.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини третьої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною другою, четвертою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Овчаренка М.О. є місто Київ.

Як встановлено судом вище, постанову Приватного виконавця Ахметової Л.Е. від 25 вересня 2019 року ВП №59476287 про стягнення з боржника основної винагороди повернуто на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»

Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Зі змісту заяви про примусове виконання рішення вбачається, що позивачем вказано реквізити рахунків боржника - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», відкритих в банківських установах, які зареєстровані у місті Києві, та додано копію відповіді ДФС України, у якій зазначено відомості та перелік рахунків вказаного товариства.

Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 Закону України «Про платіжні системи в Україні» банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам).

Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Статтею 7 Закону України «Про платіжні системи в Україні» передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Суд звертає увагу на те, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження.

Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення. Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.

Таким чином, виходячи з положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та розділу 13 Цивільного кодексу України, в розумінні якого грошові кошти є майном, суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець повинен прийняти до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунках у банківських установах міста Києва.

Правову позицію аналогічного змісту викладено в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі №905/584/19.

У зв`язку із викладеним та враховуючи, що в заяві стягувача зазначені рахунки позивача, що відкриті в банках з місцем реєстрації банку в місті Києві, суд зазначає, що дії приватного виконавця Овчаренка М.О. щодо повернення стягувачу постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287, без прийняття до виконання, є протиправними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за заявою позивача від 10 лютого 2020 року про примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287, виданої позивачем з урахуванням висновків суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено, на користь Приватного виконавця Ахметової Л.Е. належить присудити сплачену ним суму судового збору за рахунок Приватного виконавця Овчаренка М.О.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Овчаренка Миколи Олександровича щодо повернення стягувачу постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287, без прийняття до виконання.

3. Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Овчаренка Миколу Олександровича повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження за заявою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни від 10 лютого 2020 року про примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 вересня 2019 року №59476287.

4. Стягнути на користь Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок Приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Овчаренка Миколи Олександровича.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ахметова Ліна Едуардівна (01042, м. Київ, бульвар Дружби Нардів, 25, офіс, 6; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Приватний виконавець виконавчого органу міста Києва Овчаренко Микола Олександрович (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 13-А, офіс 574; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя В.А. Кузьменко