Справа № 1340/4585/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 1340/4585/18 пров. № А/857/9829/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Савки С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року (суддя Гавдик З.В., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 30.03.2020 року),

в адміністративній справі №1340/4585/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України,

про визнання протиправними рішень і дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової прокуратури Західного регіону України, в якому просив: 1) визнати протиправним рішення та дії військової прокуратури Західного регіону України про нарахування і виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік в розмірах, менших ніж грошове забезпечення за грудень 2014 року; 2) зобов`язати військову прокуратуру Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2014 року; 3) зобов`язати військову прокуратуру Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2014 року; 4) визнати протиправним бездіяльність та рішення військової прокуратури Західного регіону України про не нарахування і невиплату позивачу в грудні 2015 року матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік; 5) зобов`язати військову прокуратуру Західного регіону України нарахувати і виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2015 року.

Відповідач військова прокуратура Західного регіону України позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

З рішенням суду першої інстанції від 18.03.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що військовослужбовцям, прийнятим на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань перший раз надається в календарному році, в якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені (п. 30.4, 33.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністра оборони від 11.06.2008 №260). Вказує, що на час виникнення в 2014-2015 роках спірних правовідносин щодо виплати йому матеріальних допомог законодавець чітко вказував, що військовослужбовцю в рік прийняття на військову службу виплачуються матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань і лише з 20.07.2018р. встановлено обмеження щодо отримання таких допомог в разі їх отримання в році прийняття на військову службу за попереднім місцем роботи в бюджетній установі. Апелянт вважає, що твердження суду першої інстанції про неможливість отримання за 2014 рік матеріальних допомог на вирішення соціально побутових питань і на оздоровлення одночасно як працівником і як військовослужбовцем суперечать нормам матеріального права. Звертає увагу на те, що питання неможливості виплати матеріальних допомог на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань при відсутності належного бюджетного фінансування на такі цілі вже були предметом розгляду у справі 876/6783/17 за 2016 рік. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто за участі неналежного представника відповідача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 18.03.2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач військова прокуратура Західного регіону України (яка перейменована на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону) подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду першої інстанції від 18.03.2020 року є законним і обґрунтованим, а доводи апелянта такими, що не підлягають до задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 із вересня 2014 року проходив військову службу у військовій прокуратурі Західного регіону України. Наказом Міністра оборони України №408 від 24.07.2019 року позивача ОСОБА_1 полковника юстиції, який перебуває у розпорядженні військового прокуратора Західного регіону України, колишнього першого заступника військового прокуратора Західного регіону України, - звільнено з військової служби у запас за п.п.«і» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами 3 або 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади»). Наказом військового прокуратора Західного регіону України №577к від 08.08.2019 року позивача ОСОБА_1 виключено з 09.08.2019 року зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України, усіх видів забезпечення. Цим же наказом №577к від 08.08.2019 року наказано відділу фінансування та бухгалтерського обліку військової прокуратури провести із ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України (а.с. 201, 188, 189 Т.1).

В період проходження військової служби позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача військової прокуратури Західного регіону України із письмовим зверненням від 23.07.2018 року щодо надання інформації про виплату йому як військовослужбовцю в період 2014-2017 років матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, одночасно надавши повний розрахунок виплат (матеріальних допомог) з викладенням їх складових. Також позивач просив у разі невиплати чи неправильного нарахування (обчислення) у вказаний період матеріальних допомог здійснити перерахунок і виплату заборгованості відповідно до чинного законодавства (а.с. 6 Т.1).

За результатами розгляду вказаного письмового звернення позивача від 23.07.2018 року відповідачем військовою прокуратурою Західного регіону України надано відповідь за вих. №18/2-183 вих18 від 06.09.2018 року, де вказано, зокрема, що прокуратурою регіону проведено позивачу такі нарахування та виплати матеріальних допомог в період 2014-2017 років: - в серпні 2014 року нараховані матеріальна допомоги на оздоровлення на суму 9092,58 грн. та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань на суму 9092,58 грн., виплата проведена в серпні 2018 року; - у грудні 2014 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 15714 грн., виплата проведена разом із заробітною платою за другу половину грудня 2014 року; - у січні 2015 року нарахована матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 26176,32 грн., виплата проведена у міжрозрахунковий період; - у грудні 2015 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 43976,21 грн., виплата проведена із заробітною платою за другу половину грудня 2015 року (а.с. 7-8 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У розглядуваній адміністративній справі судом першої інстанції вірно враховано, що згідно ч. 3, 4 ст.83 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час спірних правовідносин), прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. На військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII).

Частиною 1 ст.9 Закону України №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 ст.9 Закону України №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Складові грошового забезпечення визначені також Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, пунктом 30.1 - 30.3 розділу XXX Інструкції передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника), із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Випускникам військових навчальних закладів, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, розмір грошової допомоги визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

У відповідності до п.30.4 розділу XXX Інструкції, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, грошова допомога для оздоровлення в новому році не надається (п.30.5 розділу XXX Інструкції).

Згідно з п.30.7 розділу XXX Інструкції, у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення. Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.

Пунктом 30.8 розділу XXX Інструкції визначено, що військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.

У такому самому порядку здійснюється виплата допомоги військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі.

Порядок виплати матеріальної допомоги регулюється розділом XXXIII вищевказаної Інструкції.

Так, у відповідності до пунктів 33.1 - 33.3 розділу XXXIII Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

Згідно пункту 33.5 розділу XXXIII Інструкції, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні чергової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, матеріальна допомога в новому році не надається (пункт 33.6 розділу XXXIII Інструкції).

Відповідно до п.33.8 розділу XXXIII Інструкції, військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, матеріальна допомога в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання їм цієї допомоги за попереднім місцем служби.

У такому самому порядку здійснюється виплата допомоги військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі.

При цьому, відповідно до п.33.9 розділу XXXIII Інструкції, у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в грошовому атестаті (розрахунковій книжці) зазначається, у якому розмірі та за який період військовослужбовцю виплачена матеріальна допомога. Якщо матеріальна допомога не надавалася, робиться запис: Матеріальна допомога за рік не виплачувалася.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що статтями 89 та 90 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з кошторисами, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах Фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до п.п.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у кошторисах видатків прокуратури регіону на 2014-2015 роки враховано виплату допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та така виплата проведена позивачу.

Так, із змісту наявних у справі матеріалів (письмових доказів), які досліджені судом першої інстанції та описані в рішенні суду, видно, що військовою прокуратурою Західного регіону України було виплачено позивачу за 2014-2015 роки такі види матеріальної допомоги:

- в серпні 2014 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення на суму 9092,58 грн. та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань на суму 9092,58 грн., виплата проведена в серпні 2018 року;

- у грудні 2014 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 15714 грн., виплата проведена разом із заробітною платою за другу половину грудня 2014 року;

- у січні 2015 року нарахована матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 26176,32 грн., виплата проведена у міжрозрахунковий період;

- у грудні 2015 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 43976,21 грн., виплата проведена із заробітною платою за другу половину грудня 2015 року.

Вказані нарахування і виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2014 і 2015 роки було здійснено на підставі відповідних рапортів військовослужбовця (позивача) ОСОБА_1 та наказів керівника військової прокуратури Західного регіону України (а.с. 131, 132, 142-166, 187, 203, 230 Т.1).

Таким чином, відповідачем було проведено нарахування і виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік у вказаних вище розмірах.

При цьому, позивачем не наведено обґрунтувань і в матеріалах справи відсутні докази того, що отримані позивачем розміри матеріальних допомог не відповідають тим, які визначені нормами чинного на той час законодавства.

Які саме грошові розміри розглядуваних видів матеріальних допомог за 2014 рік необхідно доплатити позивачеві не зазначено в позовній заяві, в апеляційній скарзі і не обґрунтовано апелянтом (позивачем) в засіданні суду апеляційної інстанції.

Відносно питання щодо нарахування і виплати позивачу за грудень 2015 року матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, що колегія суддів враховує, що матеріалами справи підтверджується, що як уже було вказано вище, у січні 2015 року позивачу була нарахована матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 26176,32 грн., а у грудні 2015 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 43976,21 грн., виплата проведена із заробітною платою за другу половину грудня 2015 року.

В матеріалах справи немає доказів (як-то рапортів (заяв) позивача чи наказів відповідача, які б стосувались питання щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових за грудень 2015 року) щодо наявності факту нереалізованого права позивача ОСОБА_1 на отримання за грудень 2015 року матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових.

Крім цього, довідкою військової прокуратури Західного регіону України №92 від 10.04.2019 року підтверджується що позивач ОСОБА_1 у грудні 2014 року та у грудні 2015 року в щорічній основній відпустці чи додаткових відпустках не перебував (а.с. 129 Т.1).

Водночас, колегія суддів апеляційного суду враховує, що згідно наказу військового прокуратора Західного регіону України №577к від 08.08.2019 року про виключення позивача ОСОБА_1 зі списків особового складу та усіх видів забезпечення, наказано відділу фінансування та бухгалтерського обліку військової прокуратури провести із ОСОБА_1 повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України.

У суду апеляційної інстанції немає підстав для формування висновків про невиконання відповідачем вказаного вище наказу №577к від 08.08.2019 року в частині щодо проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта (позивача) на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині щодо розгляду справи за участі неналежного представника відповідача, оскільки матеріалами справи підтверджується юридичний статус відповідача військової прокуратури Західного регіону України на час розгляду справи в суді першої інстанції та повноваження представників цього відповідача, які брали участь у розгляді справи в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 18.03.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в адміністративній справі №1340/4585/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними рішень і дій, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 27.10.2020