Справа № 240/3125/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/3125/20
категорія 111030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар`єр" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар`єр" із позовом, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені незаконно та є такими, що порушують майновий стан товариства, а тому для поновлення порушеного права та одержання товариством бажаного результату, вказані податкові повідомлення рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Щодо завищення витрат по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_1 , пояснює, що на підтвердження реальності здійснення господарської операції під час перевірки надано товариством договори виконання робіт (надання послуг) №01/02/2014 від 01.20.2014 та №06/07/2017 від 06.07.2017, згідно з умовами яких виконавець (ФОП ОСОБА_1 ) зобов`язувався виконати роботи екскаватором JCB JS330L. Також були надані акти приймання - передачі послуг за період з 30.07.2016 по 29.12.2018 включно.
На підтвердження факту виїзду екскаватору, фактичного виконання вантажно - розвантажувальних робіт товариством надано копії подорожніх листів, які виписувались ФОП ОСОБА_1 із зазначенням дати та часу виїзду екскаватора з гаражу, рух пального, покази спідометра, послідовність виконання завдань водіями екскаватора із зазначенням годин та кількості перевезених тон вантажу, підписи механіків та водіїв. Як вказує представник позивача, подорожні листи містять штамп ТОВ «Лезниківський кар`єр», який у свою чергу містить місце виконання цих робіт - с.Червоногранітне. Копії цих листів передавались маркшейдерській службі ТОВ «Лезниківський кар`єр» для здійснення обліку перевезення, видобутих блоків, гірничої породи, тощо.
Вважає, що надані товариством під час перевірки документи підтверджують реальність господарських операцій з виконання робіт екскаватором JOB JS330L на території Лезниківського родовища гранітів.
Разом з тим, зауважує, що відсутність відображення отриманих доходів у податковій декларації ФОП ОСОБА_1 за спірний період має наслідком притягнення останнього до відповідальності за наявності таких порушень, а не виключення виплачених сум за надані послуги з витрат ТОВ «Лезниківський кар`єр» та твердження про порушення товариством ст. 44, п. 134.1 ст, 134, п.п.140.2, 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України.
Також, представник позивача акцентує увагу суду на тому, що мінімальний розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки землі дотримано, оскільки такий розмір визначений п.4.1 договору оренди землі №7 від 05.10.2015, укладеного між Житомирською ОДА та товариством. У свою чергу, пунктом 12.1 вказаного договору сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, відповідно одностороння зміна умов договору не допускається, а сплата податку не у визначеному в договорі розмірі є порушенням умов договору.
Зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати за 2016-2018 роки.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 прийнято до провадження справу, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.
02.06.2020 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 105-108, т. ІІІ), оскільки відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.
Контролюючий орган вважає, що позивачем завищено собівартість реалізованої продукції, яка відображена в рядку 2050 «Звіт про фінансові результати» на загальну суму 1747180 грн, так як до бухгалтерських проведень Дт рахунків 231 «Незавершене виробництво» Кт рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», оскільки включена вартість послуг по виконанню робіт екскаватором JСВ JS 33ОL наданих ФОП ОСОБА_1 на підставі документів в яких відсутні необхідні реквізити, які надавали б їм юридичної сили та доказовості, а саме інформація щодо місця надання послуг (об`єкту) та дані щодо працівника, який виконував роботи. Також до перевірки не було надано паспорти машиніста, які б підтверджували факт надання послуг спецтехніки та виконання робіт та кількість фактично відпрацьованого часу, що суперечить умовам договору, згідно з яких замовник зобов`язується оплатити вартість наданих послуг за фактично відпрацьований час, а тому перевіркою не підтверджено фактичне отримання позивачем послуг наданих ФОП ОСОБА_1 .
Зауважує, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Крім того, звертає увагу суду, що за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 , було подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця від 09.02.2018 за №2677, яка свідчить про відсутність фінансово-господарської діяльності у 2017 році з позивачем.
Перевіркою повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.07.2016 по 31.12.2018 встановлено заниження орендної плати за землю на 1019105,56 грн, в тому числі: за 2 півріччя 2016 року у сумі 194485,79 грн, за 2017 рік у сумі 412309,88 грн, за 2018 рік у сумі 412309,88 грн.
Наголошує, що висновок щодо заниження орендної плати за землю базується на тому, що позивачем (як зазначено в акті перевірки) в порушення вимог п.289.2 ст. 289 ПК України при обчисленні орендної плати за землю за 2016, 2017, 2018 роки не було враховано коефіцієнт індексації відповідно на 2016, 2017, 2018 роки.
Вказує, що хоча розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, разом з тим, орендна плата за землю є формою плати за землю. Справляння плати за землю (орендної плати) є сферою регулювання податкового законодавства, відповідно плата обов`язкових платежів, до яких відноситься і плата за землю (орендна плата за землю) не може залежати від умов договору.
Зазначає, що позивачем безпідставно не враховано коефіцієнт індексації на 2016 рік в розмірі 1,433, на 2017 рік в розмірі 1,06, на 2018 рік в розмірі 1,0, чим порушено п. 289.2 ст.289 Податкового кодексу України, в зв`язку з чим занижено орендну плату за землю за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 на 194485,79 грн, за 2017 рік на 412309,88 грн, за 2018 рік на 412309,88 грн.
05.08.2020 від представника позивача до суду надійшли пояснення щодо взаємодії ТОВ «Лезниківський кар`єр» із ФОП ОСОБА_1 (а.с.182-183, т.ІІІ), в якому вказує, що відповідачем під час процедури адміністративного оскарження протиправно не враховані подорожні листи та вважає, що у своїй сукупності договір, акти, подорожні листи дають однозначні підстави для висновків про достовірність отримання послуг від ОСОБА_1 та пов`язаність із реальною господарською діяльністю позивача.
13.08.2020 у відповідь на додаткові пояснення представник Головного управління ДПС України в Житомирській області надав заперечення №322/06-30-08-02 від 11.08.2020 (а.с.184-187, т.ІІІ), в яких відповідач не визнає пояснення позивача та їх відхиляє, вважає, що відповідачем правомірно прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення та скасуванню не підлягають.
Підготовче засідання у справі відкладалися (оголошено перерву) з таких підстав: з 07.05.2020 на 02.06.2020 у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання (а.с.113, т.3); з 02.06.2020 на 09.07.2020 у зв`язку із витребування у позивача додаткових доказів у справі (а.с.128, т.3); з 09.07.2020 на 13.08.2020 (а.с.164,т.3) у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача про виклик свідка та витребуванням від позивача додаткових доказів у справі.
13.08.2020 у підготовчому засіданні представник позивача просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві, додаткових поясненнях та письмових доказів, які містяться в матеріалах справи.
Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю.
13.08.2020, враховуючи надану представниками сторін, які беруть участь у розгляді справи згоду на проведення розгляд справи по суті, судом у той самий день після закінчення підготовчого засідання (а.с.189-190, т.3) відповідно до ухвали суду, прийнятої без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у порядку письмового провадження (а.с.192, т.3).
Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду №01-75-в від 11.08.2020 (у період з 26.08.2020 до 09.09.2020) суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, а тому розгляд даної справи судом відкладався.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши їх обставини, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що у період з 15.10.2019 по 04.11.2019 Головним управлінням ДПС України в Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар`єр» щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.07.2016 по 31.12.2018 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.07.2016 по 31.12.2018.
За результатами проведеної перевірки складено акт №85/06-30-05-01/38215153 (а.с.19-36, т. І) в якому викладені порушення вимог податкового законодавства за період, що перевірявся, зокрема серед інших порушень встановлені такі:
- п.п.44.1, п.44.2 ст.44, п.134.1 ст. 134, п.п. 140.2 - 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України (далі ПК України), ст. ст, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» №996-XIV від 16.07.1999 (далі Закон №996-XIV), Положення (Стандарт) БО № 16 «Витрати», в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування у 2018 році в сумі 1747180 грн;
- п. 289.9. ст. 289 ПК України в результаті чого занижено орендну плату за землю в сумі 1019105, 56 грн, у тому числі: за 2 півріччя 2016 року - 194485,79 грн, за 2017 рік - 412309,88 грн, за 2018 рік - 412309,88 грн.
Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями товариство оскаржило їх в адміністративному порядку, подавши до контролюючого органу скаргу №1219/02 від 16.12.2019 (а.с.48-51, т.І).
Рішенням Головного управління ДПС у Житомирській області про результати розгляду скарги №6129/6/99-00-08-05-01-06 від 18.02.2020 (а.с.52-57, т.І) скаргу ТОВ «Лезниківський кар`єр» задоволено частково та серед іншого скасовано частково податкове повідомлення рішення № від 05.12.2019 у частині нарахування орендної плати за земельну ділянку у сумі 194485,79 грн та застосування штрафу у сумі 97242,90 грн, а в іншій частині податкові повідомлення рішення від 05.12.2019 за № та № залишено без змін.

На підставі вказаного рішення відповідача винесено нове податкове повідомлення - рішення № від 21.02.2020 (а.с.60, т.1) в частині збільшення суми податкового зобов`язання за 2017-2018 р.р. за платежем - орендна плата з юридичних осіб за землю на суму 824619,76 грн, штрафні санкції - 412309,88 грн, а всього 1236929,64 грн. Указане податкове повідомлення - рішення в адміністративному порядку товариством не оскаржувалось.

Проте, товариство не погоджується із винесеними податковими повідомленнями рішеннями: за № від 05.12.2019 та за № від 21.02.2020 у зв`язку із чим звернулося до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV, далі - Закон №996-ХІV).

Абз.10 статті 1 Закону №996-ХІV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності висвітлені у ст.4 Закону №996-ХІV.

Зокрема, до таких принципів належить: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства; послідовність - постійне (з року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у державному секторі, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності; безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати й надалі; нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці; інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Таким чином, для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійсненні для отримання цих доходів.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-ХІV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до визначення ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст.44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

На виконання Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.1998 №1706, наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" схвалене Методологічною радою з бухгалтерського обліку при Міністерстві фінансів України (далі - Положення).

Вказане Положення визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань (п.5 Положення).

Пунктом 9 Положення передбачено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

У примітках до фінансової звітності наводиться інформація про: склад і суму витрат, відображених у статтях "Інші операційні витрати" та "Інші витрати" Звіту про фінансові результати; склад і суму витрат, які не включені до статей витрат Звіту про фінансові результати, а відображені безпосередньо у складі власного капіталу (крім вилучення капіталу та розподілу між власниками).

Так, як свідчать матеріали справи під час перевірки уповноваженими особами контролюючого органу встановлено, що ТОВ «Лезниківський кар`єр» завищено собівартість реалізованої продукції в рядку 205 «Звіту про фінансові результати» на суму 1747180 грн, зокрема щодо вартості отриманих послуг по виконанню робіт екскаватором JCB JS330L, наданих фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 .

До такого твердження представники відповідача дійшли у зв`язку із наданням товариством під час перевірки актів прийому передач послуг наданих фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 за період з 30.07.2016 по 29.12.2018, у яких, на думку уповноважених осіб управління відсутні необхідні реквізити, які б надавали б їм юридичної сили та доказовості, а саме: інформація щодо місця надання послуг, дані щодо працівника, який виконував роботи та відсутність паспортів машиністів, які б підтверджували факт надання послуг спецтехніки та виконання робіт.

Так, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зі змісту акту перевірки видно, що до бухгалтерських проведень Дт рахунків 231 Кт рахунку 631 було включено вартість послуг по виконання робіт екскаватором JCB JS 330L, наданих ФОП ОСОБА_1 у розмірі 1747180 грн.

Під час розгляду даної справи, встановлено, що між ТОВ «Лезниківський кар`єр» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір виконання робіт (надання послуг) №06/07/2017 від 06.07.2017 (а.с.76-77, т.1).

Відповідно до п.п.1.1 п.1 вказаного договору, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги екскаватором JCB LS330KL. Механізм застосовується для виконання навантажувальних та інших робіт, передбачених для виконання даним механізмом.

Вартість послуг, визначається п.3 вказаного договору та додатковими угодами: №2 від 28.02.2018 (а.с.78, т.1), №3 від 30.07.2018 (а.с.78, зворот, т.1), №4 від 10.08.2018 (а.с.79, т.1), які являються невід`ємною частиною договору виконання робіт.

Розмір плати за послуги механізмом за вказаним договором визначається у розмірі 4000 грн без врахування ПДВ за календарний день, за умови дотримання норми тривалості часу роботи механізму 10 (десять) мото/годин роботи за день, 7 днів на тиждень (п.п.3.1. п.3 договору). У разі недотримання обумовленої тривалості роботи механізму з вини виконавця, сторони проводять розрахунки за фактично відпрацьований час.

При цьому, у зв`язку із суттєвими змінами цін на витратні матеріали та запасні частини позивачем з ФОП ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору №2, в якій вирішено збільшити розмір плати за послуги механізмом до 5200 грн (а.с.78, т.1), додаткову угоду до договору №3, в якій вирішено збільшити розмір плати за послуги механізмом до 6200 грн (а.с.78, зворот, т.1) та додаткову угоду до договору №4, в якій вирішено збільшити розмір плати за послуги механізмом: 5200 грн без урахування ПДВ для розкривних робіт за календарний день та 6800 грн без урахування ПДВ для всіх інших робіт на підприємстві за календарний день.

Строк дії договору визначений п.7 договору, додатковою угодою №1 від 29.12.2017 (а.с.77, зворот, т.1) та додатковою угодою №5 від 29.12.2018 (а.с.79, зворот, т.1).

На підтвердження здійснення господарської діяльності позивачем до матеріалів даної справи долучено акти приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) по договору виконання робіт (надання послуг) №06/07/2017 від 06.07.2017 (а.с.80-138, т.1), які є невід`ємною частиною договорів та подорожні листи вантажного автомобіля (а.с.139- 250, т.1; а.с.1-250, т.2).

Суд досліджуючи вказані документи вважає за необхідне вказати наступне.

Як видно із актів приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) такі містять:

- назву документа (акт приймання передачі виконання робіт (наданих послуг));

- дату складання (датовані 2017-2018 роками);

- назву підприємства, від імені якого складено документ (ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Лезниківський кар`єр»);

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (доставка механізму на адресу місцезнаходження замовника (одноразово), період виконання робіт екскаватором JCB JS 330L, кількість мото/годин, вартість наданих послуг);

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення ( ОСОБА_1 - виконавець, представники від замовника: ОСОБА_2 директор ТОВ «Лезниківський кар`єр», який займав вказану посаду у період з 06.10.2015 до 29.11.2018, відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «Лезниківський кар`єр» від 23.11.2018 (а.с.179-180, т.3) та наказу №87к від 06.10.2015 (а.с.178, т.3) (у актах, які містяться на а.с.79-133,т.1) та ОСОБА_3 , який призначений на посаду директора ТОВ «Лезниківський кар`єр», відповідно до наказу №66-к від 19.11.2018 (у актах, які містяться на а.с.134-138, т.1);

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (підпис в досліджених актах уповноважених осіб міститься);

- дату, відповідні печатки виконавця та замовника (дата складення та печатки ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Лезниківський кар`єр» в актах міститься).

Таким чином вказані акти містять обов`язкові реквізити, які встановлені ч.2 ст.9 Закону №996-ХІV, у зв`язку із чим набули юридичної сили та доказовості.

Проте, за твердженнями контролюючого органу вказані документи не містять інформації, щодо місця надання послуг (об`єкту) та дані, щодо працівника, який виконував роботи.

Як пояснює представник позивача, в договорі виконання робіт (надання послуг) №0602017 від 06.07.2017 місцем його укладення є с.Червоногранітне Хорошівського району Житомирської області, тобто адреса здійснення основного виду діяльності ТОВ «Лезниківський кар`єр», яка передбачає добування корисних копалин Лезниківського родовища та здійснюється на підставі Спеціального дозволу на користування надрами від 05.03.1999 №1771 (а.с.66-67, т.1).

Враховуючи викладене, суд погоджується із твердженнями представника позивача, відсутність адреси підписання актів, які є невід`ємною частиною договору не позбавляють об`єктивної можливості встановити у зв`язку із чим такі складалися.

Твердження контролюючого органу стосовно відсутності прізвищ працівників, паспортів машиністів, спростовуються тим, що такі документи на підтвердження реальності здійснення операції у розумінні ст.44 ПК України не передбачені, оскільки господарські операції можуть оформлюватися будь-якими документами зміст яких відповідає ст.9 Закону №996-ХІV та складання яких узгоджується із законодавчо установленими вимогами щодо оформлення такої операції.

Крім цього, на підтвердження факту виїзду екскаватору, фактичного виконання вантажно-розвантажувальних робіт товариство долучило до матеріалів справи копії подорожніх листів (а.с.139-250, т.1, а.с.1-250, т.2), які виписувались ФОП ОСОБА_1 із зазначенням дати та часу виїзду екскаватора з гаражу, рух пального, покази спідометра, послідовність виконання завдань водіями екскаватора із зазначенням годин та кількості перевезених тон вантажу, підписи механіків та водіїв.

Також такі подорожні листи містять штамп ТОВ «Лезниківський кар`єр», який у свою чергу містить місце виконання цих робіт - с. Червоногранітне.

Як вказує представник позивача, копії цих листів передавались маркшейдерській службі ТОВ «Лезниківський кар`єр» для здійснення обліку перевезення, видобутих блоків, гірничої породи.

Також під час здійснення перевірки, відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_4 не подано податкової звітності щодо отриманих доходів за 2016-2018 роки у зв`язку із наданням послуг ТОВ «Лезниківський кар`єр» у розмірі 1747180 грн. Контролюючим органом виявлено, що згідно з поданої ФОП ОСОБА_4 податкової звітності за 2017 рік послуги надані товариству на суму 603800 грн.

Тому, на думку відповідача підприємством безпідставно завищено собівартість реалізованої продукції, які відображені в рядку 2050 «Звіту про фінансові результати» на загальну суму 1747180 грн, в тому числі : 2 півріччя 2016 року 44200 грн, в 2017 році 603800 грн, в 2018 році 1099180 грн.

З приводу даного твердження суд вважає за необхідне відмітити, що якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказані висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, а також у постанові від 16.04.2019 у справі № 804/6358/16.

Таким чином, доказами наданими позивачем, спростовується позиція контролюючого органу про порушення товариством вимог податкового законодавства щодо заниження податкових зобов`язань. Зокрема досліджено первинні документи, які є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

Доводи ж відповідача про нереальність господарських операцій товариства з ФОП ОСОБА_1 , оскільки вказаним контрагентом не подана податкова звітність за перевіряємий період щодо отриманого від позивача доходу не заслуговують на увагу, оскільки такі не можуть нівелювати право позивача на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування витрат, виходячи з того, що вони не містять об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, а також аналізу первинних документів.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи контролюючого органу щодо фіктивності господарської операції товариства з ФОП ОСОБА_4 у період з 2 півріччя 2016 року до 2018 року та вказує, що донарахування грошових зобов`язань має здійснюватися на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, та не може ґрунтуватися на даних щодо податкової поведінки інших суб`єктів господарювання.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача із ФОП ОСОБА_4 , які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані та оформлені договором, актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) виконаних, подорожними листами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; порушення позивачем норм бухгалтерського обліку, а також доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога щодо визнання податкового повідомлення-рішення № від 05.12.2019 протиправним та таким, що підлягає скасуванню є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 21.02.2020 суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2. ст.288 ПК України).

Пунктом 288.3 ст.288 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

За приписами п.п. 288.4-288.5 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу - не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Таким чином, ПК України у пункті 288.5 статті 288 визначає тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.

Інші елементи механізму справляння орендної плати за землю - податковий період, порядок обчислення орендної плати, строку сплати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно до п.288.7 ст. 288 ПК України встановлюються статтями 285-287 цього кодексу.

Більш того, статтею 21 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі Закон №161-XIV) розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що законодавством України чітко визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, втім ПК України регулює лише строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, податковий період, порядок обчислення орендної плати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно.

Статтею 1 Закону №161-XIV визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 6 вказаного Закону, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 14 Закону №161-XIV визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Як свідчать матеріали справи, задовольняючи скаргу товариства та скасовуючи податкове повідомлення рішення № від 05.12.2019 в частині нарахування орендної плати з юридичних осіб за землю, відповідач не погодився з доводами скаржника щодо відсутності правових підстав для нарахування податкових зобов`язання та штрафних санкцій. Натомість Головне управління ДПС в Житомирській області застосувало ст. 102 ПК України в частині порушення відповідачем строків давності притягнення до відповідальності за 2016 рік.

Так, під час розгляду даної справи, судом встановлено, що між Житомирською ОДА та ТОВ «Лезниківський кар`єр» укладено договір оренди землі №7 від 05.10.2015 (а.с.60-62, т.3).

Відповідно до п.2.1 укладеного договору товариству передано у користування земельну ділянку площею 72,6407 га, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (ЕКА 756269, а.с.63-62, т.3) та акт приймання-передачі об`єкта оренди від 05.10.2015 (а.с.62, зворот, т.3).

У свою чергу, п.2.4 договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 20.06.2014 складає 36337168,04 грн.

Договір укладено на термін дії Спеціального дозволу на користування надрами №1771 від 05.03.1999, строком до 05.03.2019 (п.п 3.1 п.3 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме: 1090115,04 грн, у рік, і становить 15006,95 грн за 1 га.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини орендної плати до 30 місяця наступного за звітом (п.п.4.3 п.4 договору).

Розмір орендної плати переглядається один раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів орендної плати, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації; визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законодавством (п.п 4.4 п.4 договору).

Поряд із цим, за вимогами п.п.12.1 п.12 договору зміна умов договору здійснюється у письмові формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Так, під час перевірки повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.07.2016 по 31.12.2018 контролюючим органом встановлено заниження орендної плати за землю на 1019105,56 грн в тому числі: за 2 півріччя 2016 року у сумі 194485,79 грн, за 2017 рік у сумі 412309,88 грн та за 2018 рік у сумі 412309,88 грн, оскільки за твердженнями податкового органу платником при сплаті орендної плати не враховані коефіцієнти індексації на 2016 рік в розмірі 1,4333, на 2017 рік 1,06 та на 2018 рік в розмірі 1,0, чим порушено норми п.289.2 ст.289 ПК України, якою визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Проте, суд не погоджується із даними висновками відповідача, та вказує, що відповідно до умов договору оренди укладеному між позивачем та Житомирською обласною адміністрацією орендна плата становить 1090115,04 грн, у рік, із розрахунку 15006,95 грн за 1 га (розрахунок : 1090115, 04/72,6407=15006,95 грн).

Крім того, положеннями ч.1 ст. 23 Закону №161-XIV визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Статтею 14 Закону №161-XIV визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 654 Цивільного кодексу України (який є загальним нормативно-правовим актом, що регулює зобов`язальні правовідносини) визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вже зазначалося, вищевказаним договором визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмові формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Відтак, одностороння зміна умов договору не допускається, а тому слід зауважити, що контролюючий орган, який є не суб`єктом цивільно-правових відносин у даній справі, прийнявши оскаржене податкове повідомлення-рішення фактично змінив умови договору в частині визначення збільшення розміру орендної плати, що в свою чергу є порушенням норм матеріального права та умов договору.

Втім, зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №813/3819/17 від 20.06.2018.

Як свідчать матеріали справи будь-яких змін до договорів оренди землі його учасниками внесено не було, відповідно зміна індексації нормативної грошової оцінки не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю у 2017-2018 роках за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням у розмірі 1236929,64 грн, в тому числі сума заниженого податку у 2017 2018 роках по 4122309,88 грн, у загальній сумі 824619,76 грн; розрахункова сума штрафу (донарахована сума грошового зобов`язання) 50% за 2017-2018 роки по 206154,94 грн, у загальній сумі 412309,88 грн.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини, які підтверджені відповідними доказами, податкове повідомлення - рішення №1 від 21.02.2020 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з наявних у матеріалах справи платіжних доручень: №373 від 25.02.2020 на суму 18553,94 грн; №374 від 25.02.2020 на суму 2102 грн; №68 від 27.03.2020 на суму 18918 грн під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 39573,94 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар`єр» (вул. Гранітна, 1, с. Червоногранітне, Хорошівський район, Житомирська область. РНОКПП/) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника,7, м. Житомир, РНОКПП/) - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № від 05.12.2019, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 1747180 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № від 21.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичної особи за землю в розмірі 1236929,64 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар`єр» сплачений ним судовий збір у розмірі 39573 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн 94 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко