Справа № 932/9770/20
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

02.10.20 Справа № 932/9770/20
Провадження № 2-а/932/834/20
Р І Ш Е Н Н Я Справа № 932/9770/20

Іменем України Провадження № 2а/200/834/20

02 жовтня 2020 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шинкарука Дениса Володимировича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому прохає скасувати визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шинкарука Дениса Володимировича серії ЕАМ № 2981479 від 15 серпня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 серпня 2020 року інспектор патрульної поліції роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шинкарук Д.В. виніс постанову серії ЕАМ № 2981479, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. При накладенні на нього штрафу інспектор вказав, що того ж дня, 15 серпня 2020 року, близько 10 години 45 хвилини, позивач керував транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , та на пл. Соборній, 14 у м. Дніпрі здійснив проїзд під знак 4.1 (рух тільки прямо), тобто виконав поворот праворуч, а після вимушеної зупинки поліцейським не увімкнув аварійно-світлову сигналізацію, відмовився пред`явити водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п. 2.4.а ПДР України. Зазначає, що 15 серпня 2020 року він дійсно керував транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався по пл. Соборній у м. Дніпрі, не порушуючи жодних правил дорожнього руху України. Під час руху, без будь-яких видимих причин, його автомобіль було зупинено екіпажем патрульної поліції, до складу якого входив і відповідач по справі. Патрульний поліцейський, який зупинив автомобіль, не пояснив йому підстав зупинки транспортного засобу, тобто в чому саме полягало порушення ним ПДР України. Його автомобіль у розшуку не перебуває, не є арештованим, а віг не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях. Внаслідок цього, єдиною законно. підставою для зупинки транспортного засобу могло бути виключно порушення ним вимог ПДР України. Його вимогу надати відповідні докази порушення ПДР України поліцейський проігнорував та склав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ненадання посвідчення водія, з якого у дійсності той встановив його особу, про що і вказав в оскарженій постанові. При цьому, сама постанова відповідачем винесена та складена за місцем зупинки транспортного засобу. Поліцейський, який притягнув його до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.4.а ПДР України, який передбачає відповідальність за не надання для перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та водійського посвідчення, у своїй постанові вказав лише на ненадання ним для перевірки водійського посвідчення, а ненадання інших документів йому, як правопорушення, не інкримінував. Додатково його дії за підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР України не кваліфікував. Він є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи. Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2014 року у справі № 7-рп/2014 надано офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначено, що вказаний пункт Закону необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють, як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). Отже, дія пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV поширюється на учасників бойових дій незалежно від того, чи є керований ними транспортний засіб, їх власністю. В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, яким він керував у момент зупинки відповідачем, зазначено, що він має право керувати цим транспортним засобом. Поліцейським не складались та не вручались йому інші постанови чи протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення інших правил дорожнього руху, зокрема, у вигляді невиконання вимог дорожнього знаку чи порушення правил зупинки ТЗ, що вказує не бездоказовість тверджень поліцейського та безпідставність зупинки взагалі. Оскаржена постанова не містить жодної інформації про фіксацію правопорушення із застосуванням технічних засобів. Через те, що його транспортний засіб було зупинено незаконно, без будь-яких правових підстав на те, поліцейським не повідомлено про причину зупинки автомобіля, чим порушено право, встановлене ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, його особу поліцейським встановлено саме із водійського посвідчення серії НОМЕР_3 від 20 вересня 2000 року, що спростовує склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді ненадання для перевірки водійського посвідчення, і таке ненадання не доводиться допустимими доказами, оскільки постанова поліцейського не містить інформацію про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація правопорушення, звернувся до суду із цим адміністративним позовом (а.с. 1-5).

27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 12). Відповідачу встановлено строк на подання відзиву та доказів, а саме: по 14 вересня 2020 року включно.

16 вересня 2020 року відповідачем отримана копія позову та ухвали про відкриття провадження у справі від 27 серпня 2020 року (а.с. 14). Відповідач правом на подання відзиву чи клопотання про продовження процесуального строку, встановленого на подання відзиву, не скористався. Будь-яких письмових заяв чи клопотань до суду не надав.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Марченка А.О. про залучення Департаменту до участі у справі, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача.

29 вересня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Марченка А.О., як представника третьої особи, щодо позову ОСОБА_1 , які ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року повернуті без розгляду.

29 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Марченка А.О. про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду внаслідок несплати позивачем судового збору, яке також ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року повернуто йому без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 8). На підставі положень п.п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Позивач документований посвідченням водія серії НОМЕР_3 (а.с. 9-10), що є безстроковим. Відповідно до наявної у матеріалах справи фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 має право керування транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 9-10).

Постановою від 15 серпня 2020 року серії ЕАМ № 2981479 у справі про адміністративне правопорушення, інспектором роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульною поліції Шинкаруком Д.В. накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України, що виразилось у керуванні ним о 10 годині 45 хвилині 15 серпня 2020 року на площі Соборній, 14 у м. Дніпрі транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , із порушенням вимог дорожнього знаку 4.1 (рух тільки прямо), а саме: повороті праворуч та, після вимушеної зупинки патрульною поліцією, невиконанні вимог щодо увімкнення аварійно-світлової сигналізації, відмові у наданні для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, що становить порушення п. 2.4.а ПДР України (а.с. 6). Дійсно, у даній постанові відповідачем повністю скопійовано зміст п. 2.4.а ПДР України щодо обов`язку водія надати для перевірки не тільки водійське посвідчення, але й реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, дії чи бездіяльність позивача інспектором роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульною поліції Шинкаруком Д.В. не кваліфікувались як ненадання для перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому, з урахуванням того факту, що одне лише ненадання водійського посвідчення для перевірки вже становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд оцінює правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, кваліфіковане саме як ненадання для перевірки водійського посвідчення.

Із оскарженої постанови вбачається те, що її винесено інспектором на місці зупинки транспортного засобу - на пл. Соборній, 14 у м. Дніпрі. Особа водія ОСОБА_1 встановлена інспектором із посвідчення водія серії НОМЕР_3, що самостійно зазначено інспектором при заповненні граф електронного бланку постанови, та що спростовує склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у діях позивача.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, що затверджені Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, із змінами і доповненнями, Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно із вимогами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи. Водій повинен мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Згідно із підпунктами а, б пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно із вимогами п. 2.4.а ПДР України, водій, на вимогу поліцейського, повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), становить адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до п. 4 розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ст. 126 КУпАП. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Отже, розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.126 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП, віднесено до компетенції Національної поліції України, тобто оскаржену постанову винесено уповноваженою особою у визначеному законом порядку.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. Згідно із вимогами ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із вимогами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що здійснений у постанові від 24 січня 2019 року по справі № 428/2769/17, постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити відомості про те, чи здійснювались фото або відеозапис правопорушення, а також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. Якщо постанова таких відомостей не містить, то надані відповідачем, як докази, відеофайли правопорушення, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Оскаржена позивачем постанова від 15 серпня 2020 року серії ЕАМ № 2981479 не містить інформації про те, що подія правопорушення фіксувалась на фото чи відеозапис, а також не містить вказівки на технічний засіб, який використовувався із цією метою. Вказівка відповідача на те, що додатком до постанови є, дослівно: «4763, 4806», не дозволяє ідентифікувати такі докази, в тому числі і тому, що відповідачем вони до суду не надані. Одного лише опису у постанові адміністративного правопорушення у вигляді ненадання для перевірки водійського посвідчення, не достатньо для доведення факту вчинення адміністративного правопорушення. А в даному випадку, сам факт вчинення адміністративного правопорушення, спростовується змістом оскарженої постанови, згідно із якою позивача ОСОБА_1 , як водія, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, на місці зупинки, при тому, що його особу встановлено саме із водійського посвідчення, серії та номер якого вказані у самій постанові.

Внаслідок того, що подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП спростована наведеним вище, постанова відповідача від 15 серпня 2020 року підлягає скасуванню із одночасним закриттям провадження в справі.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, оскільки позивач судових витрат не поніс, останні стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шинкарука Дениса Володимировича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2981479 від 15 серпня 2020 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева