Справа № 380/5750/20
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2020-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5750/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників: позивача Стрепка В.Л., відповідача Цебака І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (далі- відповідач, Департамент освіти і науки ЛОДА), в якому просить:

- визнати незаконними та скасувати наказ Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки в Департаменті освіти і науки ЛОДА;

- поновити ОСОБА_1 на попередній або рівнозначній посаді;

- стягнути на користь позивача розмір середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день поновлення на посаді, з врахуванням відповідних загальнообов`язкових внесків і платежів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із штатним розписом, затвердженим наказом Департаменту освіти і науки ЛОДА від 15.05.2020 №03-11/77 «Про введення в дію штатного розпису», відбулась зміна структури департаменту. Окрім того, листом - повідомленням від 15.05.2020 №03-10/1028 позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби, яка полягає у зміні структури Департаменту освіти і науки ЛОДА. Вказує, що відповідно до норм Закону України «Про державну службу», які були чинними на час винесення спірного наказу, зміна структури департаменту не є зміною істотних умов праці. Відповідачем виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну службу». Оскільки ОСОБА_1 не подавались заяви про надання згоди на переведення на іншу запропоновану посаду або про звільнення, то, ураховуючи норми статті 43 Закону України «Про державну службу», він вважається таким, що погодився на проходження служби на запропонованій посаді. Додатково зазначив, що відділ, в якому він працював, змінив лише найменування, при цьому кількісний склад працюючих у департаменті не змінився. Ба більше, новим штатним розписом передбачено більше фінансування фонду оплати праці такого департаменту. Таким чином, жодних скорочень працівників не відбулося. Вказав, що запропоновані йому посади не були рівнозначними посаді, з якої його звільнено

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що спірний наказ винесено на підставі та в межах, встановлених законом, а тому підстави для його скасування відсутні. Додатково зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття наказу не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених Законом.

Ухвалою від 22.07.2020 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залишалась без руху, позивачу надавався строк на усунення недоліків позовної заяви. Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою від 03.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом сторін.

Відповідачем 19.08.2020 (вх.№41085) подано відзив на позовну заяву.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 10.10.2016 проходив державну службу у Департаменті освіти і науки ЛОДА на посаді головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки.

Вказана посада була передбачена штатним розписом Департаменту освіти і науки ЛОДА, затвердженим та введеним в дію з 01.01.2020 наказом від 29.01.2020 №03-11/26.

Наказом Департаменту освіти і науки ЛОДА від 15.05.2020 №03-11/77 «Про введення в дію штатного розпису» з 15.06.2020 скасовано дію штатного розпису, затвердженого та введеного в дію з 01.01.2020 наказом Департаменту від 29.01.2020 №03-11/26, та введено в дію з 15.06.2020 штатний розпис Департаменту освіти і науки ЛОДА, затверджений головою обласної державної адміністрації 15.05.2020.

Новим штатним розписом не передбачено посаду, яку займав позивач.

Відповідач повідомленням від 15.05.2020 №03-10/1028 попередив позивача про зміну істотних умов державної служби у зв`язку із зміною структури Департаменту освіти і науки ЛОДА, а саме ліквідації у складі департаменту управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки та відповідно посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки.

Повідомлення містить посилання на статтю 19 Конституції України та статтю 43 Закону України «Про державну службу».

Із попередженням від 15.05.2020 № 03-10/1028 ОСОБА_1 ознайомлено 19.05.2020.

Вказане повідомлення містить пропозицію переведення ОСОБА_2 на одну із запропонованих посад за його згодою та з врахуванням його кваліфікації:

- головного спеціаліста відділу інновацій, дистанційного навчання, координації діяльності закладів вищої освіти і науки, професійної освіти управління інновацій, дистанційного навчання, координації діяльності закладів вищої освіти і науки, професійної освіти, планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку і звітності департаменту, на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника у зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку;

- спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої освіти та позашкільної роботи управління дошкільної, загальної середньої освіти, позашкільної роботи, кадрового, організаційного та інформаційного забезпечення департаменту;

- секретаря керівника відділу кадрового, інформаційного та організаційного забезпечення департаменту;

- головного спеціаліста відділу з питань ліцензування та атестації навчальних закладів при департаменті освіти і науки облдержадміністрації.

Попередження від 15.05.2020 № 03-10/1028 містить застереження про те, що у разі незгоди на продовження проходження служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби, ОСОБА_2 необхідно подати керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» або заяву про переведення на іншу запропоновано посаду не пізніше, як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

За відсутності будь-якої заяви зі сторони позивача на ім`я директора Департаменту освіти і науки ЛОДА після збігу строку 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим повідомленням про зміну істотних умов служби, вважається, що він погодився на продовження проходження державної служби з урахуванням обставин , які існуватимуть в Департаменті.

Позивачем 16.06.2020 на ім`я директора Департаменту освіти і науки ЛОДА подано заяву про те, що він не надає згоди на продовження проходження державної служби за умов, викладених у повідомленні від 15.05.2020 №03-10/1028.

При цьому, вказана заява не містить прохання ані про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» ані про переведення на іншу запропоновану посаду.

Жодних інших заяв в межах 30 денного строку з дня повідомлення ОСОБА_1 про зміну з істотних умов служби, позивачем не подавалось.

Наказом від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки Департаменту, через незгоду на проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов, з 18.06.2020.

Пункт 3 вказаного наказу містить вказівку відділу планово-фінансової діяльності , бухгалтерського обліку і звітності Департаменту виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та всі належні нараховані йому суми до 18.06.2020.

Як вбачається з наказу, такий видано відповідно до статті 6 Закону України « Про місцеві державні адміністрації», пункту 6 статті 83, статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу».

На підставі вказаного наказу ОСОБА_1 внесено запис до трудової книжки, згідно до якого позивача звільнено з займаної посади відповідно до пункту 6 статті 83 Закону України «Про державну службу».

Предметом оскарження є наказ відповідача від 17.06.2020 №03-12/15 про звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки в Департаменті освіти і науки ЛОДА у зв`язку із підміною відповідачем підстав і порушення процедури звільнення.

При вирішенні справи суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 43 Закону № 889-VIII визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов`язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Таким чином, статтею 43 Закону № 889-VIII встановлено вичерпний перелік випадків, наявність яких свідчить про зміну істотних умов державної служби.

Підстави для припинення державної служби визначено частиною першою статті 83 Закону №889-VІІІ, відповідно до пункту 6 якої державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону).

Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 і 7 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

При цьому, аналіз абзацу 2 частини 4 статті 43 у системному зв`язку із пунктом 6 частини першої статті 83 Закону №889-VІІІ свідчить, що у випадку коли державний службовець не згідний на зміну істотних умов державної служби (у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби) і він подав заяву про відповідне звільнення, таке звільнення відбувається на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону №889-VІІІ.

Тобто, для застосування пункту 6 статті 83 Закону №889-VІІІ як підстави для припинення державної служби, має бути сукупність двох обставин:

- незгода державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби;

- подання державним службовцем заяви на звільнення на підставі пункту 6 частини 1 статті 83 Закону №889-VІІІ.

Разом з тим, аналіз абзацу 2 частини 4 статті 43 дає підстави стверджувати, що подання заяви про звільнення або про переведення на іншу запропоновану йому посаду є правом, а не обов`язком державного службовця.

Суд звертає увагу, що зміна структури Департаменту освіти і науки ЛОДА не віднесена до обставин, з якими законодавець пов`язує зміну істотних умов праці.

Відповідач ствердив, що ОСОБА_2 було звільнено на підставі пункту 6 статті 83 Закону №889-VІІІ.

Натомість, як вбачається із спірного наказу, як на підставу припинення державної служби відповідачем також вказано статтю 87 Закону №889-VІІІ, якою регулюються правовідносини щодо припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно до частини першої вказаної статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Згідно з частиною другою цієї ж статті підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (частина четверта статті 87).

Згідно з частиною п`ятою статті 87 Закону №889-VІІІ наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Як видно із повідомлення від 15.05.2020 №03-10/1028, позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби у зв`язку із зміною структури Департаменту освіти і науки ЛОДА.

На підставі аналізу положень статті 43 Закону № 889-VIII судом встановлено, що зміна структури Департаменту освіти і науки ЛОДА не віднесена до обставин, з якими законодавець пов`язує зміну істотних умов праці.

Натомість, наслідком зміни структури Департаменту освіти і науки ЛОДА є скорочення штату або чисельності працівників та означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису, що є однією із підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, передбаченою частиною першою статті 87 Закону №889-VІІІ.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивача про підміну відповідачем підстав звільнення позивача.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції №58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як вбачається із запису у трудовій книжці ОСОБА_1 та наданих представником відповідача пояснень, позивача фактично звільнено пункту 6 частини 1 статті 83 Закону №889-VІІІ.

Натомість оскаржуваний наказ містить посилання на дві норми Закону №889-VІІІ, якими регулюються різні підстави припинення державної служби, а саме пункт 6 частини 1 статті 83 Закону №889-VІІІ та стаття 87 Закону №889-VІІІ.

Вказане свідчить про невідповідність записів у трудовій книжці позивача спірному наказу, що є порушенням вимог пункту 2.3 Інструкції №58.

Суд звертає увагу, що за своєю юридичною природою такі норми передбачають різні підстави для припинення державною служби. Ба більше, кожна з вказаних норм є самостійною підставою для припинення державної служби та не може існувати одночасно.

Окрім того, пункт 3 вказаного наказу містить вказівку відділу планово-фінансової діяльності , бухгалтерського обліку і звітності Департаменту виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та всі належні нараховані йому суми до 18.06.2020.

Суд звертає увагу, що згідно до частини 3 статті 83 Закону №889-VІІІ у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 частини 1 цієї статті, як про це зазначено у трудовій книжці позивача, державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Тоді як у разі звільнення з державної служби на підставі норм статті 87 Закону №889-VІІІ державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Таким чином, спірним наказом ОСОБА_1 передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі, який встановлених для державних службовців, що підлягають звільненню на підставі статті 87 Закону №889-VІІІ.

Позивач ствердив, що фактично отримав вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Розмір нарахованої та виплаченої позивачу вихідної допомоги свідчить про невідповідність вказаної у трудовій книжці підставі звільнення ОСОБА_1 фактичній підставі звільнення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 16.06.2020 подавалася на ім`я директора Департаменту освіти і науки ЛОДА заява про незгоду на продовження проходження державної служби за умов, викладених у повідомленні від 15.05.2020 №03-10/1028.

Заява ж про переведення на іншу запропоновану йому посаду або про звільнення на підставі пункту 6 частини 1 статті 83 Закону №889-VІІІ позивачем не подавалася.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для звільнення позивача на підставі пункту 6 частини 1 статті 83 Закону №889-VІІІ.

Суд також звертає увагу, що абзацом 3 частини 4 статті 43 Закону №889-VІІІ визначено, якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці 2 цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Отже, останнім днем, коли позивач міг подавати зазначені в абзаці 2 частини 4 статті 43 Закону №889-VІІІ заяви, було 18.06.2020.

Відповідачем видано спірний наказ 17.06.2020.

Вказане свідчить, що відповідач, не дочекавшись завершення 30 календарних днів з дня ознайомлення ОСОБА_1 (19.05.2020) з повідомленням про зміну істотних умов державної служби і вирішення питання про можливу згоду чи не згоду позивача на зміну істотних умов державної служби, в порушення вимог абзаців 2 і 3 частини 4 статті 43 Закону №889-VІІІ прийняв спірний наказ від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 » з 18.06.2020, чим незаконно позбавив позивача основного робочого місця як державного службовця .

Відмова позивача від переведення на запропоновані посади, як обґрунтування відповідачем законності наказу від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до вимог частини 4 статті 43 Закону №889-VІІІ, не є підставою для припинення державної служби, а має чіткий правовий наслідок - державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов державної служби згідно з пунктом 5 частини 3 статті 43 і можливе майбутнє звільнення саме за правилами пункту 6 частини 1 статті 83 Закону №889-VІІІ, що фактично не є зміною істотних умов державної служби, а звільнено (припинено державну службу) позивача за зовсім іншими підставами, визначеними статтею 87 Закону №889-VІІІ.

Оскільки відповідачем порушено процедуру припинення державної служби ОСОБА_1 , що є достатньою підставою для скасування наказу Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », судом не надається іншим обставинам, які мали місце в межах спірних правовідносин, в тому числі щодо наявності інших посад і переважного права позивача на залишенні на роботі.

Отже, наказ Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваного наказу.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваному наказу, суд дійшов висновку, що такий не відповідає вимогам Закону №889-VІІІ та критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, тому його слід визнати протиправним і скасувати, задовольнивши позовні вимоги в частині щодо його оскарження.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на попередній або рівнозначній посаді, суд зазначає таке.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, яку він обіймав до звільнення чи на рівнозначній посаді, у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про доходи ОСОБА_1 від 07.08.2020 №33 заробітна плата позивача за квітень 2020 року становила 9 045 грн, за травень 2020 року - 9045 грн.

В квітні 2020 року та травні 2020 року було 40 робочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становив 452 грн 25 к. (9045 грн + 9045 грн : 40).

З урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 18.06.2020 по 05.10.2020 (76 робочих днів), розмір заробітної плати, що підлягає виплаті позивачу становить 34 371 грн (76 р.д. х 452 грн 25 к.), з якого слід з відрахувати обов`язкові податки та збори.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставний, обґрунтований та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 2,3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Розмір грошового забезпечення за один місяць, обрахований відповідно до пункту 8 Порядку, та стягнення якого підлягає до негайного виконання у зв`язку з поновленням на посаді, становить 9045 грн.

Відповідач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (вул. Просвіти, буд. 4а, м. Львів, 79008, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на посаді головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації або на рівнозначній посаді з 18.06.2020.

Стягнути із Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (вул. Просвіти, буд. 4а, м. Львів, 79008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.06.2020 по 05.10.2020 в розмірі 34 371 (тридцять чотири тисячі триста де сімдесят одна) грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати за один місяць в розмірі 9 045 (дев`ять тисяч сорок п`ять ) грн звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя О.П. Хома