Справа № 200/14587/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВА П О С Т А Н О В А
ВСТАНОВИВ:
18 грудня 2019 року позивач, Приватне акціонерне товариство ДОНРИБКОМІНАТ, звернувся року до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області відповідно до якого просив суд скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 жовтня 2019 року №Ю-3371-25 у частині нарахування боргу у розмірі 207556,24 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі № 200/14587/19-а позов задоволено, внаслідок чого скасовано вимогу Головного управлінням ДПС у Донецькій області №Ю-3371-25 від 10 жовтня 2019 року у частині нарахування боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 207556,24 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скарги залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі № 200/14587/19-а залишено без змін.

13 жовтня 2020 року до Першого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства «ДОНРИБКОМБІНАТ» про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 21 253,50 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року призначено розгляд вищевказаної заяви на 27 жовтня 2020 року.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви позивача, зазначив про відсутність обґрунтування та належного підтвердження понесених позивачем витрат.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи вважає за необхідне частково задовольнити заяву представника позивача адвоката та прийняти додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З заяви представника позивача слідує, що він вважає за потрібне стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 21 253, 50 грн.

На підтвердження всіх здійснених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги б/н від 02 червня 2020 року, додаток до договору, додаткову угоду № 2-Т від 29 серпня 2020 року, акт прийому передачі наданих послуг від 08 жовтня 2020 року.

Зі змісту акту прийому передачі наданих послуг по розгляду даної справи вбачається, що було виконано наступний обсяг роботи: - складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 21 січня 2020 року (затрачено год. 3,5 вартість 16 530,50 грн.); - участь у судовому засідання (1 год.) сума фактичних витрат 4 723,00 грн.

Щодо відшкодування вищевказаних витрат підприємства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дійсно, в матеріалах справи наявний відзив на апеляційну скаргу відповідача, при цьому, ця апеляційна скарга не була задоволена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Бойко В.М. був присутній у судовому засіданні 06 жовтня 2020 року (тривалість судового засідання 5 хвилин).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Апеляційний суд зазначає, що він не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема ,заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд апеляційної інстанції, зазначає, що матеріали справи не містить затвердженого кошторису (прайсу) стосовно вартості окремих послуг, відтак, суд позбавлений фактичної можливості обрахувати суму гонорару адвоката представника позивача.

Враховуючи вищевикладене, предмету даного позову (скасування вимоги), її складності, співмірності заявленої суми гонорару для відшкодування з фактично витраченого часу (судове засідання 5 хв. замість вказаного в акті 1 год.), суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн., відтак заява представника позивача є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не доведено суду підстав неспівмірності витрат позивача.

Відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись статтями 134,139, 252, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «ДОНРИБКОМБІНАТ» про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області () на користь Приватного акціонерного товариства «ДОНРИБКОМБІНАТ () судові витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.

Судді А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко