Справа № 1.380.2019.005667
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 рокуСправа № 1.380.2019.005667 пров. № А/857/8394/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді -доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (суддя Мричко Н.І., м.Львів, повний текст складено 9 червня 2020 року) у справі за його позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 та Приватне підприємство «Капіталпромбуд», про скасування реєстрації декларації та визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу(далі Представництво) звернулося до суду із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові (далі Інспекція) в якому просило:

скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва офісного будинку з кафе баром на вул. Сянській, 4 у м. Львові № ЛВ 13 (далі Декларація, Адреса відповідно) та реєстрацію змін даних у Декларації №ЛВ 2, здійснені Інспекцією;

визнати неправомірними дії Інспекції щодо повноти проведеної перевірки та складення акту про відсутність порушень вимог законодавства від 01.10.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та посилаючись на окремі обставини справи вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що об`єкт культурної спадщини вважається таким лише після внесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі Реєстр), оскільки ні Конституцією та законами України, а також міжнародними угодами не передбачено того, що об`єкт культурної спадщини підлягає охороні з моменту виявлення будь-якої його властивості, в тому числі інформації про нього і, жодним чином не залежить від внесення його до Реєстру чи інших переліків об`єктів культурної спадщини. Зазначає, що Інспекція при видачі Декларації та внесенні відповідних змін до неї не вжила заходів щодо дослідження території, охорони об`єктів культурної спадщини внаслідок чого дозволила проведення будівництва в охоронній зоні об`єкта ЮНЕСКО, на території об`єкта культурної спадщини, в межах історичного ареалу, без дозволу та погоджень Міністерства культури України (далі Міністерство), без погоджень ІКОМОС та повідомлення ЮНЕСКО. Вказує, що на земельній ділянці за Адресою колись розташовувалась синагога «Хасидим Шуль» (далі Синагога), що є об`єктом культурної спадщини.

Відповідач та треті особи відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Разом з тим, від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з причин неможливості явки останнього в судове засідання у зв`язку із сімейними обставинами.

Розглявши вказане клопотання, апеляційний суд вважає, що таке задоволенню не підлягає, так як представник третьої особи був завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та у минулому судовому засіданні, судом заслухано пояснення відповідного представника. Крім того, неявка представника не перешкоджає безпосередній участі третьої особи у розгляді вказаної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та треьої особи, переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єкт культурної спадщини вважається таким лише після внесення його до Реєстру. Разом з тим, до вирішення питання про реєстрацію як пам`ятки об`єкта культурної спадщини такий вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Станом на дату розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 за Адресою є об`єктом культурної спадщини, а тому є непідтвердженими обставини порушення прав, свобод та законних інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним затсоуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є замовником Декларації про початок виконання будівельних робіт із знесенням існуючої на ділянці споруди за Адресою під нове будівництво офісного будинку з кафе-баром на вулиці за Адресою (далі Об`єкт будівництва; т.1 а.с.100-102).

Згідно відомостей єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі Єдиний реєстр) Інспекцією замовнику будівництва 28.09.2016 зареєстровано Декларацію, 11.06.2019 згідно повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих/будівельних робіт внесено зміни до Декларації за №ЛВ 82, в чатині зміни особи відповідальної за здійснення технічного нагляду із ОСОБА_3 на ОСОБА_4 (т.1 а.с.128-133).

05.06.2019 Інспекцією прийнято наказ про проведення позапланової перевірки на Об`єкті будівництва №309-П. Підставою прийняття такого наказу став лист Львівського товариства єврейської культури імені Шолом-Алейхема від 12.05.2019 за №5 скерованого листом Львівської місцевої прокуратури №1 від 16.05.2019 №19р-19. Предметом перевірки було дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (т.1 а.с.135).

За наслідками проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності в період з 10.06.2019 по 20.06.2019 складено акт від 20.06.2019 №309 у якому зафіксовано відсутність порушень вимог законодавства (т.1 а.с.136-145).

Крім того, відповідачем 20.09.2019 прийнято наказ про проведення позапланової перевірки на Об`єкті будівництва №499-П, підставою прийняття якого стало колективне зверення мешканців будинку АДРЕСА_1 від 12.09.2019 за №З-К-106728-006. Предмет перевірки: дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (т.1 а.с.147).

Вказаний позаплановий захід проведено з 20.09 по 01.10.2019 про що складено акт від 01.10.2019 №499, відповідно до якого порушень вимог законодавства не встановлено (т.1 а.с.148-156).

Не погоджуючись із висновками актів позапланових заходів щодо питання дотримання замовником Об`єкта будівництва вимог законодавства у сфері мстобудівної діяльності, зокрема в частині відсутності погодження чи дозволу на будівництво від Міністерства, так як територія на якій планується будівництво знаходиться в межах історичного ареалу м.Львова, а також допущення Інспекцією можливості проведення будівництва без попереднього проведення детальних досліджень території, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При цьому, зауважує, що підставою звернення до суду з позовом є захист прав та інтересів осіб єврейської національності на охорону культурної спадщини, зокрема з підстав того, що на території за Адресою, колись знаходилось приміщення Синагоги, яка була першим хасидським молитовним будинком у Львові.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №3038-VI; в редакції, чинній на момент реєстрації Декларації) проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

У відповідності до полежень частини першої статті 34 Закону №3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (частина друга статті 34 Закону №3038-VI).

За змістом статті 32 Закону №3038-VI усі об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва.

Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

«Порядок віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності» затверджений постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 27.04.2011№557 (далі Порядок, Постанова №557 відповідно; в редакції, чинній на момент реєстрації Декларації).

За нормами пункту 2 Порядку віднесення об`єкта будівництва до відповідної категорії складності здійснюється проектувальником і замовником.

Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва (пункт 3).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що до IV категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак: можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини місцевого значення.

До V категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак: можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини національного значення.

Станом на час реєстрації змін Декларації стаття 32 Закону №3038-VI зазнала змін та визначає класи наслідків (відповідальності) будівель і споруд.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №3038-VI клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд (далі - клас наслідків) - це характеристика рівня можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які постійно або періодично перебуватимуть на об`єкті або які знаходитимуться зовні такого об`єкта, матеріальних збитків чи соціальних втрат, пов`язаних із припиненням експлуатації або з втратою цілісності об`єкта.

Клас наслідків визначається для кожного об`єкта - будинку, будівлі, споруди будь-якого призначення, їхніх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, у тому числі тих, що належать до складу комплексу (будови) (частина третя статті 32 Закону №3038-VI)

Згідно з частиною пятою цієї статті усі об`єкти поділяються за такими класами наслідків (відповідальності):

незначні наслідки - СС1;

середні наслідки - СС2;

значні наслідки - СС3.

До незначних наслідків (СС1) не можуть бути віднесені об`єкти:

пам`ятки культурної спадщини національного та місцевого значення, визначені відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини»;

нове будівництво яких здійснюється в охоронній зоні пам`яток культурної спадщини національного та місцевого значення (розміри охоронної зони не можуть бути менші за два горизонтальні або два вертикальні розміри пам`ятки).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколін врегульовано Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон №1805-III; в редакції, чинній на час винкинення спірних відносин).

Так, за змістом статті 1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донеслидо нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;

предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою;

зони охорони пам`ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам`ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання;

історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України;

історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Частиною першої статті 2 Закону №1805-III визначено, що за за типами об`єкти культурної спадщини поділяються на: визначні місця - зони або ландшафти, природно-антропогенні витвори, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду.

За видами об`єкти культурної спадщини поділяються на історичні, а саме будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів (частина друга статті 2 Закону №1805-III).

Згідно вимог частини першої статті 3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать:

центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини;орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до пунктів 13-17 частини другої статті 5 Закону №1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: здійснення нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування та музеєфікації пам`яток, об`єктів всесвітньої спадщини та інших робіт на них; погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об`єктах культурної спадщини; призначення відповідних охоронних заходів щодо пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, їх територій у разі виникнення загрози руйнування або пошкодження зазначених об`єктів внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт; заборона будь-якої діяльності юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу об`єкту культурної спадщини, видатній універсальній цінності об`єкта всесвітньої спадщини або порушує законодавство у сфері охорони культурної спадщини; надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення, об`єктах всесвітньої спадщини, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць тощо.

Частиною першою статті 13 Закону №1805-III закріплено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею ж 14 Закону №1805-III передбачено, що занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини (далі Перелік) і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами те, що Синагога не занесена до Державного реєстру, як пам`ятка національного та місцевого значення, а також не внесена до Переліку.

Водночас, згідно із статтею 32 Закону №1805-III з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

З метою забезпечення збереження видатної універсальної цінності об`єктів всесвітньої спадщини навколо них встановлюються буферні зони, про затвердження яких центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, в установленому порядку інформує Комітет всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Межі та режими використання буферних зон об`єктів всесвітньої спадщини визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до статті 17 Закону №3038-VI для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.

Постановою КМУ «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на

території історичних ареалів населених місць`від 13.03.2002 №318 (далі Постанова №318), відповідно до статті 32 Закону №1805-III затверджено одноіменний Порядок (далі- Порядок №318).

Згідно із пунктами 10, 11 Порядку №318 історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування; частина територій історичних ареалів, а саме: території пам`яток та їх охоронних зон, території заповідників, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

На виконання цієї Постанови №318, відповідно до пунктів 2, 3 статті 6, розділу VI статті 32 Закону №1805-III виконавчий комітет Львівської міської ради (далі Міська рада) рішенням «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» від 09.12.2005 №1311 (далі Рішення №1311) затвердив межі історичного ареалу та зону регулювання забудови м. Львова (додатки 1, 2).

Додатки до цього рішення складаються із графічної та текстової частин, які визначають межі історичного ареалу міста Львова та зону регулювання забудови міста Львова; територія історичного ареалу м. Львова становить 2441 га.

Зокрема, топографічною схемою та переліком вулиць зазначених у Додатку №2 до Рішення №1311, які визначають межі історичного ареалу, підтверджується входження вул. Сянської до встановлених меж історичного ареалу міста Львів (т.1 а.с.67-69).

Так само, як видно із долучених позивачем до матеріалів справи витягів із Геопорталу відкритих даних Міської ради розділ «Історична спадщина Львів» вул.Сянська знаходиться поблизу охоронної зони об`єктів ЮНЕСКО та об`єкта, що внесений до об`єкта всесвітньої спадщини «так звана буферна зона» об`єктів, що визнані пам`ятками архітектури місцевого значення (т.1 а.с.60-66).

Відповідно до інформаційного звіту про пам`яткоохоронні роботи (археологічний нагляд) щодо Об`єкта будівництва, що виконаний на замовлення ОСОБА_1 , Науково-дослідним центром «Рятівна археологічна служба» Інституту археології Національної академії наук України (далі Інформаційний звіт) досліджувана ділянка розташовується на території краківського передмістя де в середньовіччі замешкала одна з єврейських общин. На вказаній земельній ділянці була побудована Синагога, перший хасидський молитовний будинок. Побудована Синагога приблизно у 1791 році. У 1918 році вона зазнала руйнації внаслідок пожежі та в 1941 році її підірвали нацисти.

Згідно висновками цього Інформаційного звіту, археологічно підтверджено на спірній земельній ділянці існування Синагоги. Рекомендовано усі земляні роботи проводити за умови виконання нагляду фахівцями-археологами; якщо під час досліджень будуть виявлені рештки давніх археологічно-архітектурних конструкцій, які матимуть важливу історико-культурну цінність, рішення про їх музеєфікацію і експонування повинне бути прийняте цетральним органом охорони культурної спадщини на підставі виготовленої науково-технічної документації (звіту) та рекомендації місцевих органів охорони культурної спадщини (т.2 а.с.102-120).

В судовому засідання представники відповідача та третьої особи поставили під сумнів наведені в Інформаційному звіті відомості та вказали, що підстав стверджувати про те, що на земельній ділянці на якій планується забудова Об`єкта будівництва існувала ОСОБА_2 відповідно до інформаційного звіту немає, оскільки відповідні розкопки там не проводились, а висновки, що у ньому наведені зроблені виключно на підставі використаного списку літератури.

За змістом статті 54 Основного Закону культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

У частині другій статті 6 Закону України «Про національні меншини в Україні» (далі Закон №2494-XII) пам`ятки історії і культури національних меншин на території України охороняються законом.

Слід зазначити, що основною підставою з якої виходив суд першої інстанції, як відмови у задоволенні позову є відсутність доказів, які б підтверджували внесення Синагоги, як об`єкта культурної спадщини, до Державного реєстру чи до Переліку.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що облік об`єктів культурної спадщини включає, в тому числі, і виявлення, обстеження, дослідження, фотофікчацію об`єктів культурної спадщини, підготовку графічних матеріалів у разі необхідності та визначення предмета охорони культурної спадщини, складання переліків об`єктів культурної спадщини та облікової документації на ці об`єкти, підготовку подання Міністрству та КМУ для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, у подібній категорії справ, що викладена у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №159/4851/15-ц.

У статті 1 Закону №1805-III зазначено, що виявлення об`єкта культурної спадщини це сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини.

«Порядок обліку об`єктів культурної спадщини» затверджено наказом Міністерства 11.03.2013 №158 (зареєстровано в Міністртсві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060; далі Порядок №158).

У пункі 2 Порядку №158 дано визначення критеріям, яким має відповідати об`єкт, щоб набути статусу пам`ятки культурної спадщини це сукупність ознак об`єкта культурної спадщини, класифікації його за типами та видами, що визначені абзацами третім (об`єкт культурної спадщини) та четвертим (нерухомий об`єкт культурної спадщини) статті 1 та статтею 2 (класифікація об`єктів культурної спадщини) Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон), яким він має відповідати для набуття правового статусу пам`ятки;

Пуктами 4 та 5 Порядку передбачено, що ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V цього Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є:

уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення;

уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.

Суб`єктами прийняття рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V цього Порядку, внесення змін до Реєстру відповідно до категорії пам`яток є:

Кабінет Міністрів України - щодо пам`яток національного значення;

Мінкультури - щодо пам`яток місцевого значення.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Порядку уповноважений орган розглядає питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку за власною ініціативою або за зверненням фізичних, юридичних осіб або інших громадських формувань.

Відтак, у разі продовження будівельних робіт на Об`єкті будівництване можливо буде встановити обставини можливості віднесення Синагоги до нововиявленого об`єкта культурної спадщини та відповідно вкючення його до Переліку, і тим самим охорони права позивача, як представника відповідної національної меншини, зокрема на охорону та збереження культурної спадщини (у тому числі історичної, релігійної), участь у її дослідженні та збережені або ж спростувати наведені Представництвом доводи щодо протиправності спірного будівництва.

До того ж, як уже підтвердилося вище, а саме Інформаційним звітом, замовником будівництва вчинялися дії щодо встановлення наявності (відсутності) слідів решток об`єктів археологічної спадщини на підставі статтей 36-37 Закону №1805-III, у якому рекомендовано усі земляні роботи проводити за умови виконання нагляду фахівцями-археологами.

Відповідно до статтей 36-37 Закону №1805-III якщо під час проведення будь-яких земляних робіт виявлено знахідку археологічного або історичного характеру, виконавець робіт зобов`язаний зупинити їх подальше ведення і протягом однієї доби повідомити про це відповідний орган охорони культурної спадщини, на території якого проводяться земляні роботи.

Земляні роботи можуть бути відновлені лише згідно з письмовим дозволом відповідного органу охорони культурної спадщини після завершення археологічних досліджень відповідної території.

Будівельні, меліоративні, шляхові та інші роботи, що можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об`єктів культурної спадщини, проводяться тільки після повного дослідження цих об`єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт.

Роботи на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини здійснюються за наявності письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах території, віднесеної до історичного ареалу м.Львова та на ній знаходився об`єкт (станом на час виникнення спірних відносин) зруйнований, який може мати ознаки об`єкта культурної спадщини (незалежно від стану збереженості), нерухомого об`єкта культурної спадщини, визначного місця та становити певну культурну та історичну цінність, для позивача, і замовником будівництва не надано доказів щодо неможливості віднесення Синагоги до пам`ятки національного чи місцевого значення, апеляційний суд має обгрунтовані сумніви щодо повноти та достовірності даних Декларації.

Щодо покликнь відповідача та третьої особи про те, що позивачем до позовної заяви не долучено доказів визначення науково-проектною документацією меж історичного ареалу м.Львова та затвердження таких меж Міністрством, відтак такі межі не можна вважати визначеними належним чином, то апеляційний суд відхиляє такі, оскільки невиконання Міською радою відповідних заходів не може спростовувувати належності спірної земельної ділянки до складу тих, які знаходяться в межах історичного ареалу. Рішення №1311 є чинним та у встановленому законом порядку не скасоване.

Відносно висновків суду першої інстанції про те, що позивач не довів порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів рішеннями чи діями відповідача, то апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, зі змісту Статуту Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу вбачається, що метою його діяльності є: сприяння освіти громадськості щодо стану дискримінації та упередження проти осіб єврейської національності та реалізація цілей - релігійних, благочинних, наукових, літературних, просвітницьких; відповідно до Статуту Представництва Американського об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, зареєстрованого 08.06.2000, основною метою його діяльності є проведення моніторингу ситуації з дотримання прав людини, сприяння гармонізації міжнаціональних та міжрелігійних відносин, надання різноманітної гуманітарної допомоги, сприяння покращенню освіти.

Охоронюваний законом інтерес, в межах розгляду цієї справи, стосується 1) права на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності позивача як національної меншини України; 2) права на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність; 3) права на розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії; 4) права на збереження життєвого середовища у місцях їх історичного й сучасного розселення.

Інтерес до прагнення користування конкретним матеріальним та нематеріальним благом зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності як національної меншини України, збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, збереження життєвого середовища в місцях їх історичного й сучасного розселення з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб.

Враховуючи те, що спірне будівництво проводиться на території, де колись розташовувалась Синагога, інтерес позивача до згаданого об`єкта цілком відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004, та підлягає захисту в порядку та спосіб, визначений КАС.

Отже, позивач має право на звернення із позовом у цій справі, а обраний ним спосіб захисту охоронюваного законом інтересу не суперечить вимогам чинного законодавства.

Такі висновки, апеляційного суду щодо розглядуваного питання узгоджуються із позиціє Великої Палати Верховного Суду у подібній категорії справ, що наведена у постанові від 26 червня 2018 року у справі №914/582/17.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону №3038-VI замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Відповідно до абзацу 7 пункту 22 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011№466 (в редакції, чинній на час реєстрації Декларації; далі - Порядок) у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Запис про реєстрацію декларації з реєстру виключається Держархбудінспекцією не пізніше наступного робочого дня з дня повідомлення органом державного архітектурно-будівельного контролю про таке скасування.

Відповідно до абзацу 9 пункту 22 Порядку орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Зважаючи на те, що в разі продовження замовником будівельних робіт на підставі Декларації та внесених до неї змін, без подальшого проведення замовником повного дослідження території земельної ділянки, що знаходиться в межах історичного ареалу м.Львовав на якій планується будівництво Об`єкта будівництва, на предмет можливості віднесення виявлених решток зруйнованої Синагоги до об`єктів культурної спадщини порушується право позивача на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, збереження життєвого середовища у місцях історичного та сучасного розселення представників відповідної національної меншини, апеляційний суд дійшов висновків про необхідність скасування реєстрації Декларації та змін до неї, так як станом на час виникнення спірних відносин не можливо достовірно стверджувати, що будівництво проводиться на земельній ділянці, яка відведена для цієї мети або за наявності усіх необхідних документів, які дають право виконувати відповідні будівельні роботи.

Згідно статті 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є:

6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню;складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо:усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;зупинення підготовчих та будівельних робіт (частина третя статті 41 Закону №3038-VI).

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що органи державного архітектурно-будівельного контролю не наділені повноваженнями щодо контролю за охороною та використанням об`єктів культурної спадщини у Львові, забудови історичного ареалу та території, внесеної до Списку Світової спадщини ЮНЕСКО, забезпечення наукового вивчення, обліку, консервації, реставрації, музеєфікації, ремонту об`єктів культурної спадщини, вказані повноваження, на час виникнення спірних відносин, належать Управлінню охорони історичного середовища Міської ради, тому стверджувати про те, що Інспекцією під час перевірки не дотримано усіх вимог її проведення, в частині повновти виявлених обставин, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки Інспекція не здійснює контролю за наданням дозволів, зокрема на забудову історичного ареалу чи території, внесеної до Списку Світової спадщини ЮНЕСКО.

Розглядувані заходи з проведення позапланової перевірик на Об`єкті будівництва провені з дотриманням вимог Закону №3038-VI та спеціального порядку здійснення державного-архітектурно будівельного контролю.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову Представництва шляхом скасування реєстрації Декларації та внесених до неї змін та відмови у задоволені позовних вимог про визнання неправомірним дій Інспекції щодо повноти проведеної перевірки та складення акту про відсутність порушень вимог законодавства від 01.10.2019, виходячи із мотивів, що наведені вище.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, апеляційний суд дійшов висновку про передчасність тверджень суду першої інстанції щодо безумовної необхідності віднесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру чи Переліку, як умови встановлення особливого режиму використання такого об`єкта, зокрема в частині забудови земельної ділянки на якій знаходився такий об`єкт, внезалежності від перебування спірної земельної ділянки в межах історичного ареалу населеного пункту, оскільки залишаючи чинною Декларацію, суд першої інстанції фактично позбавив права заінтерисовану сторону (позивача-апелянта) можливості встановлення щодо знищеного об`єкта, що становить для останнього історичну та культурну цінність, статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, що є передумовою для внесення його до Переліку за наявності достатніх для цього підстав, і відповідно з`ясування питання правомірності запланованого замовником будівництва Об`єкта будівництва.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково та прийняти постанову про часткове задоволення позову у спосіб наведений вище.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати реєстрацію декларації про початок викоанння будівельних робіт від 28 вересня 2016 року №ЛВ13 та реєстрацію змін даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 11 червня 2019 року №ЛВ82.

В задоволені решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.