Справа № 357/8314/20
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8314/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 20.08.2020 року інспектором БПП УПП в Київській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Д.Б. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.10 КУпАП України /серії ЕАМ № 3009857/, за якою позивача піддано штрафу в розмірі 510 грн. за керування транспортним засобом «Scoda Fabia Combi» д.н.з. НОМЕР_1 та перевезення двох малолітніх дітей без спеціальних крісел, чим порушено п.21.11 «б» ПДР. Позивач заперечує дані обставини, вказує на ряд порушень, що допустив інспектор при складанні постанови та просив суд скасувати зазначену постанову про адміністративне правопорушення.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив провести розгляд справи без його участі.

Відповідач направив суду відзив на позов та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав для огляду відео події, як електронний доказ.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.08.2020 року інспектором БПП УПП в Київській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко Д.Б., було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕАМ № 3009857, відповідно до якої гр. ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 510 грн.(а.с.6).

З постанови серії ЕАМ № 3009857, вбачається, що ОСОБА_1 20.08.2020 року керуючи транспортним засобом «Scoda Fabia Combi» д.н.з. НОМЕР_1 перевозив двох малолітніх дітей без спеціальних крісел, чим порушено п.21.11 «б» ПДР.

В постанові про притягнення позивача до адмінвідповідальності вказується на порушення ним п.21.11 «б» ПДР України.

Відповідно до п.21.11 «б» ПДР України - забороняється перевозити: б) дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда;

Згідно з ч.10 ст.121 КУпАП - порушення правил перевезення дітей, тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заперечує факт порушення ним п.12.11. «б» ПДР, оскільки 20.08.2020 року ввечері рухаючись на своєму автомобілі «Scoda Fabia Combi» д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Червонофлотській в м.Біла Церква почувши звуковий сигнал патрульної поліції, був зупинений інспектором патрульної поліції. Інспектор поліції спочатку звинуватив позивача в тому, що він запізно подав попереджувальний сигнал покажчиком повороту при повороті направо, не врахував пояснення позивача, стосовно того що він не порушував п.9.4 ПДР в якому зазначено, що «сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху», тому сигнал показчика повороту ним був поданий до початку маневру, відступаючи від вказаних у п.9.4 ПДР «50-100 метрів у населеному пункті». Далі інспектор поліції оглянувши надані позивачем документи, та допускаючи при спілкуванні надмірний тон, образливі репліки та звинувачення, назвав іншу причину, за якої складатиме постанову - перевезення двох дітей, що знаходились на задньому сидінні ТЗ, без спеціальних крісел. Позивач зазначає, що інспектор не оглянув ТЗ, не впевнився в віці ні одного з дітей, що знаходились в ТЗ, помилково стверджував про відсутність спеціальних «крісел», оскільки термін «крісло», яким керується працівник поліції у законодавстві відсутній. Вважає, що відповідач зупинив його транспортний засіб безпідставно. Крім того, відповідач не вислухав доводи позивача, не прийняв до уваги його пояснення, не повідомив позивача належно про його права, не надав належних доказів, відмовив у фотофіксації інформації, та погрожував застосувати проти нього зброю та незаконно виніс постанову про адміністративне правопорушення за ч.10 ст.121 КуПАП України.

Відповідач надав відзив на позов де зазначив, що справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 20.08.2020 року п.21.11 б ПДР, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністативного правопорушення з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією. Позивачу було роз`яснено причину зупинки, а саме п.9.4 ПДР України. Перед підготовкою розгляду справи поліцейським було виявлено інше правопорушення, а саме порушення п.21.11 «б», де на задньому сидінні автомобіля знаходилось двоє малолітніх дітей віком 8 та 10 років, розпочавши розгляд справи поліцейський назвав посаду, звання, повідомив причину зупинки та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення позивача, зафіксувавши за допомогою приладу фото-відео фіксації, з`ясувавши у позивача вік дітей, відсутність ременів (крісел), постановив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, та наклав стягнення у вигляді штрафу, після чого позивача було ознайомлено з внесеною постановою.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 1.1, 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.2,3 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 даного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа винила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема, правопорушення передбачені ч. 10. ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в підтвердження своїх заперечень надав відеозапис події, яка мала місце 20.08.2020 р. о 22:04 год. Зокрема, з даного відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу позивачу було роз`яснено його права передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції, було повідомлено про адміністративне правопорушення, а в подальшому інспектор повідомив позивача про адміністративне правопорушення, що передбачене п.21.11 «б» ПДР, а саме перевезення дітей на задньому сидінні автомобіля без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. При цьому, сам позивач зазначив вік дітей (8 та 10 років), а також підтвердив, що крісла для дітей були ним зняті.

Оглянутим в судовому засіданні відео події не підтверджено фактів, що виклав в позовній заяві позивач. Жодних погроз зброєю, свавілля чи вигадування факту правопорушення не підтверджено. Натомість, з оглянутого відео вбачається перебування двох дітей на задньому сидінні автомобіля позивача. Вік дітей повідомив сам позивач, також, позивач підтвердив відсутність засобів, що дають змогу пристебнути дитину, позивачу були роз`яснені його права, вказано на порушення, вручено постанову та роз`яснено порядок і строк оскарження цієї постанови. Отже, оглянутим відеозаписом спростовані обставини, які викладені в позовній заяві. Позивачем не надано доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, наданий стороною відповідача відеозапис, суд вважає належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, яким підтверджено наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ч.10 ст.121, ст. 222, 251, 280, 283, 293 КУпАП, ст.ст. 2,6,19,77,78, 139, 159,242-246, 250,286, 293,295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції УПП у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду виготовлено та підписано 28.10.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола