Справа № 534/488/20
Суддя: Солоха О. В.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/488/20

Провадження №2-а/534/54/20

20 жовтня 2020 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - Солохи О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Похилої В.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - Бойченко Г.В.

представника відповідача - Карпенко О.А.

відповідача - начальника Горішньоплавнівського міського відділу УДМС України в Полтавській області Карпенко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до начальника Горішньоплавнівського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Карпенко Ольги Анатоліївни, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідачів в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 20.03.2020 ПН МПТ №000604 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 206 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що 20.03.2020 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у сумі 5 100 грн за надання нею громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_3 житла та сприяла іноземцю в ухиленні від виїзду з України. Зазначено місце скоєння правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 , а ні позивач, а ні ОСОБА_3 ні коли не проживали. Зазначила, що ОСОБА_3 в добровільному порядку звернувся до органів міграційної служби з метою отримання дозволу на проживання, та щоб позивач мала змогу зареєструвати його місце проживання в Україні, але замість цього отримала постанову про накладення адміністративного стягнення. Окрім цього, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , 2018р.н. - сина позивачки. Позивач зауважила, що вона та ОСОБА_3 опинились в дуже складних життєвих обставинах, той факт, що ОСОБА_3 , проживав разом зі своїм сином і допомагав їй виховувати двох дітей - не завдало суттєвих збитків та загрози суспільству, та було вагомою допомогою в скрутні для них часи.

Враховуючи зазначене, позивач просила суд визнати постанову від 20.03.2020 ПН МПТ №000604 про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_2 протиправною та скасувати, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення передбачений ст.206 КУпАП. Звільнити ОСОБА_2 на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності через малозначність правопорушення.

Ухвалою суду від 08.04.2020 поновлено позивачу строк на оскарження постанови Горішньоплавнівського міського відділу УДМС України в Полтавській області від 20.03.2020 ПН МПТ №000604 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 206 КУпАП. Звільнено ОСОБА_2 від сплати судового збору при зверненні до суду із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 22.10.2020 проведено заміну первісного співвідповідача - Горішньоплавнівський МВ УДМС України в Полтавській області у справі за позовом ОСОБА_2 до Горішньоплавнівського ВД УДМС України в Полтавській області, УДМС України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування постанови на належного співвідповідача - начальника Горішньоплавнівського МВУДМС України в Полтавській області Карпенко О.А.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала повністю та просили позов задовольнити. Крім того, зазначила, що при притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не були враховані всі обставини скоєння правопорушення. Крім того, вкотре зауважила про те, що скоєння правопорушення ОСОБА_2 має гібридну складову від двох статей КУпАП, а саме ст.205 КУпАП та ст.206 КУпАП а отже, не вірно кваліфіковано дії ОСОБА_2 . Після того, як ОСОБА_3 звільнився від відбування покарання він мав на меті отримати посвідку на постійне місце проживання. Однак, отримати таку посвідку ОСОБА_3 міг лише за наявності певних умов. Оскільки, ОСОБА_3 є громадянином іншої країни, він має певні труднощі з працевлаштуванням, оскільки роботодавці, приймаючи на роботу громадянина іншої країни, повинні платити великі кошти на заробітну плати та сплачувати відповідний податок. Отже, єдиний вихід, або відкрити ФОП або ж возз`єднатися з родиною, члени якої є громадянами України. Враховуючи, що ОСОБА_3 не мав оригіналу паспорту, який був у слідчого, та повернувся йому тільки наприкінці 2019, він не мав змоги ані одружитися, ані зареєструвати сина, а отже й отримати посвідку на постійне місце проживання. Крім того, скрутне матеріальне становище родини далося взнаки, оскільки, потрібно було перекладати та завіряти оригінали документів у нотаріусів для звернення у відповідні інстанції (це вимагало коштів, яких у родини не було). Крім того виїхати до Республіки Білорусь також не було коштів.

У судовому засіданні позивач підтримала позицію свого представника. Крім того, пояснила суду, що не знала про той факт, що ОСОБА_3 знаходиться на території України в порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні. Вона вважала, що її майбутній чоловік та батько її дитини повинен проживати разом із ними однією сім`єю. Крім того, ними вживались заходи для забезпечення отримання посвідки на проживання, але за відсутності оригіналу паспорту всі спроби звернення до відповідних органів - виявилися марними.

Позивач на запитання суду уточнила, що ОСОБА_3 звільнився з місць позбавлення волі у вересні 2019, а оригінал паспорту отримав у листопаді 2019.

Представник співвідповідача Карпенко В.О. у судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення вимог позивача, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Вважала, що ОСОБА_2 , 1990р.н., порушила порядок надання житла іноземцю, громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_3 , надавши йому власне житло, яке належить їй на праві власності згідно свідоцтва від 06.08.2009№ НОМЕР_1 , чим сприяла іноземцю в ухиленні від виїзду з України на порушення встановлених правил перебування в Україні. Зазначила, що під час проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 будучи громадянином Республіки Білорусь, перетнув державний кордон 02.08.2012 в пункті пропуску Нові Яриловичі з паспортом НОМЕР_2 ,тобто на момент складання протоколу на ОСОБА_2 та винесення постанови, ОСОБА_3 перебував тривалий час на території України незаконно. Факт надання житла громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_3 позивачем не спростовується. Сам ОСОБА_3 визнав факт незаконного перебування на території України, та добровільно сплатив штраф, винесений на підставі постанови від 11.03.2020. Крім того, зауважила, що під час складення протоколу відносно ОСОБА_2 , остання категорично відмовилася від надання пояснень. При оформленні протоколу було взято до уваги матеріальне становище правопорушниці та винесено накладення стягнення у мінімальному розмірі. Попередження за санкцією ст.206 КУпАП не передбачено.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав суду, що прибув на територію України у 2007. Після скоєння ним кримінального правопорушення, його було засуджено та він відбував покарання. Після звільнення від відбування покарання у 2016 він познайомився із майбутньою дружиною ОСОБА_2 , однак, через скоєння ще одного кримінального правопорушення його знову ув`язнили у 2019. Ще під час ув`язнення ОСОБА_3 хотів узаконити їх з ОСОБА_2 відносини та зареєструвати на своє ім`я сина ОСОБА_4 , 2018р.н., однак, як з`ясувалось оригінал паспорту громадянина Республіки Білорусь зберігався у слідчого. ОСОБА_3 звертався із скаргою на бездіяльність посадових осіб з вимогою зобов`язати Кременчуцьку місцеву прокуратуру Полтавської області внести відомості до ЄРДР за фактом про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.357 КК України. Після закінчення терміну ув`язнення він повернувся до своєї цивільної дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 до м. Горішні Плавні Полтавської області з метою проживання однією сім`єю і узаконення їх відносин та отримання посвідки на проживання. Крім того, після отримання паспорту вони звертались з заявою до ДРАЦС про укладення шлюбу, однак їм було повідомлено, посилаючись на те, що треба звернутись до ДМС для отримання довідки, яка входить до переліку документів при подачі заяви про одруження. Також показав суду, що оскільки він є громадянином іншої держави у нього є певні труднощі з працевлаштуванням. Після звернення до ДМС, йому було повідомлено, що він знаходиться на території України з порушенням правил перебування та ухиляється від виїзду з України. Відносно нього було складено протокол від 11.03.2020 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, який він сплатив (за кошти його матері, оскільки має скрутне матеріальне становище). Далі він виїхав за межі країни, а після спливу трьох місяців повернувся на територію України до своєї цивільної дружини та сина. За час розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_2 , вони одружились та зареєстрували дитину ОСОБА_4 на ім`я батька ОСОБА_3 . Просив суд врахувати ту обставину, що він та його дружина ОСОБА_2 не усвідомлювали того факту, що перебуває на території України з порушенням терміну, оскільки вважав, що він перебуває на території з 2007 на законних підставах та після відбування покарання хотів отримати посвідку на проживання.

На запитання представника співвідповідача Карпенко В.О., чому ОСОБА_3 не звертався до органу ДМС після втрати паспорту, останній зазначив, що не звертався до органу ДМС, у зв`язку із тим, що він не втрачав та не губив свій паспорт, оскільки він знаходився у слідчого, який вів його кримінальну справу та ним було направлено до суду скаргу з цього приводу.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідка, врахувавши думку представника органу ДМС, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, та оцінивши досліджені у судовому засіданні письмові докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії від 18.03.2020ПРМПТ №000605, складеного головним спеціалістом Блощинською Я.Г. начальником відділу Горішньоплавнівського МВ УДМС України в Полтавській області Карпенко О.А. було винесено постанову від 20.03.2020 про накладення адміністративного стягнення серії ПН МПТ №000604. Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МПТ №0000604, складеної 20.03.2020 начальником відділу Горішньоплавнівського МВУДМС України в Полтавської області Карпенко О.А., відносно ОСОБА_2 , на останню було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. За змістом складеної постанови встановлено наступне: 18.03.2020 виявлено факт порушення порядку надання житла іноземцям та ОБГ громадянкою України ОСОБА_2 , яка надавши громадянину Республіки Білорусі ОСОБА_3 власне житло, згідно з свідоцтвом на право власності від 06.08.2009№ НОМЕР_1 , сприяла іноземцю в ухиленні від виїзду з України на порушення встановлених правил перебування в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 , за що передбачена відповідальність за ст. 206 КУпАП. У зв`язку з чим, з урахуванням обставин, що пом`якшують відповідальність, а саме: вчинення правопорушення при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин, на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 5 100 грн та складено постанову серії ПН МПТ №000604.

Зазначене рішення суб`єкта владних повноважень наразі є предметом оскарження.

Диспозицією ст.206 КУпАП передбачена відповідальність за надання громадянами іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів, сприяння їх незаконній реєстрації, оформленню документів на проживання чи навчання, прийняттю на роботу, а також надання інших послуг на порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України, якщо ці дії безпосередньо не пов`язані із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

Пунктом 1 ст.9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень позивача наданих у судовому засіданні та викладених у позовній заяві, остання не заперечує того факту, що дійсно надавала громадянину Республіки Білорусі ОСОБА_3 власне житло, пояснивши що, ОСОБА_3 є батьком її дитини - ОСОБА_4 , 2018р.н. Проживає разом із нею та допомагає у вихованні дітей позивача. ОСОБА_3 не мав доходу для того, щоб виїхати за межі України вони перебувають у дуже скрутному матеріальному становищі.

При цьому, позивач, як в позовній заяві так і під час розгляду справи не оспорювала той факт, що вона дійсно надала власне житло громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_3 , а саме за адресою: квартира АДРЕСА_2 , що належить позивачу, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, відповідно до якої позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , разом з нею зареєстровані ОСОБА_8 , 2012р.н., ОСОБА_4 , 2018р.н. (а.с.21).

Суд зауважує, що позивач не змогла зрозуміло пояснити суду, чому вважає що при притягненні її до адміністративної відповідальності не було враховано обставин, які пом`якшують покарання, які вона зазначила в обґрунтуванні позову.

Натомість, судом встановлено, що ці обставини враховані уповноваженою особою при прийнятті рішення, а саме: санкція ст.206 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивачу обрано адміністративне стягнення у мінімально передбаченому статтею розмірі - 5 100 грн.

Судом встановлено, що згідно повідомлення ДУ «Полтавська установа виконання покарань (23)» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 20.06.2020 за №15/06-2/4418, убачається, що ОСОБА_3 , 1984р.н. утримувався в державних установах виконання покарань у періоди з: 04.06.2007 по 11.01.2012 та з 05.03.2016 по 09.09.2019. У подальшому, а саме 09.09.2019 звільнений з під варти в залі Полтавського апеляційного суду, по відбуттю покарання (а.с.124).

З показів свідка ОСОБА_3 вбачається, що після звільнення з під варти, він не був депортований за межі країни, тому вважав, що перебуває на території України на законних підставах.

11.03.2020 відносно ОСОБА_3 розглянуто справу про адміністративне правопорушення (протокол ПР МПТ 000568 від 11.03.2020) передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 2 550 грн. Даний штраф сплачено останнім 24.03.2020 (а.с.9).

Судом встановлено, що тривалий час ОСОБА_3 дійсно перебував без паспорту громадянина Білорусі, що підтверджується ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 29.10.2018 (а.с.147-148). У судовому засіданні, встановлено що паспорт ним отримано у листопаді 2019.

Крім того, у судовому засіданні позивач пояснювала про відсутність умислу порушувати законодавство України. Такими діями лише хотіла зберегти свою родину, оскільки з ОСОБА_3 мають спільну дитину (а.с.127). Та дізналася про те, що ОСОБА_3 порушив терміни перебування на території України тільки після притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

За приписами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України під час розгляду оскаржуваної постанови суд має з`ясувати, чи прийнята остання, зокрема розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Авшар проти Туреччини" в оцінці доказів Суд встановив стандарт доказування "поза розумним сумнівом". Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За складом ст.206 КУпАП вбачається, що в діях винної особи має міститись прямий умисел як форма вини.

За змістом ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суд звертає увагу на той факт, що свідок ОСОБА_3 самостійно звернувся до органу ДМС, для отримання відповідних документів, натомість на останнього було накладено адміністративне стягнення. Крім того, суд зауважує, що ДМС не було самостійно проведено відповідних дій щодо виявлення факту даного правопорушення.

Як встановлено судом, постановою від 11.03.2019 було накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_3 , а вже 20.03.2019 було накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_2 , тобто через 7 днів.

Натомість при накладені адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , суб`єктом владних повноважень не встановлено у який саме момент остання дізналась, з урахуванням її пояснень наданих у судовому засідання, що ОСОБА_3 , громадянин Білорусії, без законних підстав перебуває на території України у порушення строку перебування на території України.

Суд наголошує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

На переконання суду, визнання ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, враховувалося суб`єктом владних повноважень при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.206 КУпАП, оскільки вона не заперечувала факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

Натомість не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, з урахуванням з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ireland v. theUnitedKingdom), оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» № 39598/03).

З огляду на вище зазначене, суд приходить до переконання, що відповідач належними та допустимими доказами не довів, що правопорушення передбачене ст.206 КУпАП, що ставиться за провину ОСОБА_2 , було скоєно останньою з умислом, як того передбачає диспозиція статті, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 20.03.2020 серії ПН МПТ №000604 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення підлягає скасуванню, та з урахуванням неповноти встановлених обставин вчинення адміністративного правопорушення останньою, з направленням справи на новий розгляд до Горішньоплавнівського МВУДМС України в Полтавській області.

Керуючись ст.ст. 76, 241-246, 286, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову від 20.03.2020 серії ПН МПТ № 000604 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_2 за ст.206 КУпАП- скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 направити на новий розгляд до Горішньоплавнівського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відповідно до п. 3 розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя О.В. Солоха

Повний текст рішення складено 26.10.2020.