Справа № 400/3660/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3660/19

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А. Дата і місце ухвалення: 27.08.2020р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Приватмаштсрой» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зареєструвати податкову накладну датою її подання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2020р. задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Приватмашстрой» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зареєструвати податкову накладну датою її подання.

Визнано протиправним та скасовано рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 16.10.2019р. №1308333/33368160 прийняте Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №22 від 07.09.2019р., подану ТОВ «Приватмашстрой» за датою її фактичного подання.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020р. рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2020р. по справі №400/3660/19 залишено без змін.

В серпні 2020 року ТОВ «Приватмашстрой» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою, в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової служби України, допущеної на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

В обґрунтування поданої заяви ТОВ «Приватмашстрой» зазначило, що 24.04.2020р. судом видано виконавчий лист про зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №22 від 07.09.2019р., подану ТОВ «Приватмашстрой» за датою її фактичного подання. Виконавчий лист пред`явлено до виконання та на даний час виконавче провадження №62154600 є незавершеним. Листом від 05.08.2020р. ДПС України повідомила представника товариства, що контролюючим органом вживаються заходи щодо виконання судового рішення по справі №400/3660/19, однак у листі відсутні посилання на обставини, які ускладнювали б або унеможливлювали виконання рішення суду щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

У зв`язку з цим, заявник просив постановити окрему ухвалу, якою повідомити Міністра фінансів України про бездіяльність ДПС України щодо невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2020р. по справі №400/3660/19, а також надіслати окрему ухвалу Міністру фінансів України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону ДПС України, із встановленням тридцятиденного строку для надання відповіді на окрему ухвалу.

За наслідками розгляду заяви ТОВ «Приватмашстрой» Миколаївським окружним адміністративним судом 27.08.2020р. постановлено окрему ухвалу стосовно порушень закону з боку ДПС України щодо невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2020р. по справі №400/3660/19 та не повідомлення про обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, тобто унеможливлюють провести реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних складених ТОВ «Приватмашстрой».

Направлено зазначену окрему ухвалу до Державної податкової служби України для вжиття заходів щодо реєстрації податкових накладних згідно рішення суду від 13.01.2020р. по справі №400/3660/19 відповідно до вимог чинного законодавства.

Встановлено Державній податковій службі України тридцятиденний строк з дня отримання окремої ухвали для надання відповіді до суду щодо виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2020р. по справі №400/3660/19.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу від 27.08.2020р.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що положеннями статті 249 КАС України передбачено можливість постановлення судом окремої ухвали під час розгляду справи, тоді як в даному випадку розгляд судової справи №400/3600/19 закінчився. Крім того, вимоги ст.249 КАС України не передбачають підстав для постановлення окремої ухвали за заявою позивача.

Також, апелянт посилається на те, що при розгляді заяви ТОВ «Приватмашстрой» судом першої інстанції не враховано, що ДПС України виконує судові рішення, прийняті адміністративними судами по всій території України, що створює об`єктивні перешкоди в оперативному виконанні судових рішень щодо реєстрації податкових накладних.

Апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст.6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. п. 7-8 ч. 2 ст. 383 КАС України у заяві зазначаються, зокрема, інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження.

У постанові від 21.03.2019р. у справі №805/1458/17-а Верховний Суд, аналізуючи указані норми КАС України у взаємозв`язку із Законом України «Про виконавче провадження», підкреслив, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Викладеним спростовується посилання апелянта на те, що окрема ухвала може бути постановлена лише за наслідками розгляду справи по суті, а не на стадії виконання судового рішення.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Колегія суддів зазначає, що механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній до Єдиного реєстру податкових накладних, звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податковій накладній та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у Реєстрі, визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246.

Згідно з положеннями п.п.19, 20 Порядку №1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

- прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);

- неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, повноваження щодо реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі покладені на Державну податкову службу України.

Колегією суддів встановлено, що рішення суду у справі №400/3660/19 набрало законної сили, проте станом на дату постановлення судом оскаржуваної окремої ухвали відповідачем не було виконано.

Апелянт стверджує, що при розгляді заяви ТОВ «Приватмашстрой» судом першої інстанції не враховано, що ДПС України виконує судові рішення, прийняті адміністративними судами по всій території України, що створює об`єктивні перешкоди в оперативному виконанні судових рішень щодо реєстрації податкових накладних.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки з дати набрання законної сили судовим рішенням по справі по справі №400/3660/19 до дати звернення ТОВ «Приватмашстрой» з відповідною заявою до суду першої інстанції пройшло майже п`ять місяців, в той час як ДПС України не надано суду доказів того, що останньою вчиняються дії, направлені на виконання судового рішення у справі.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, з врахуванням встановлених під час судового розгляду заяви обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення ДПС України протиправної бездіяльності, яка полягає у невиконанні рішення суду по справі №400/3660/19. А відтак, наявні підстави для застосування положень ч.6 ст.383, ст.249 КАС України.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив окрему ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 та ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а окрема ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 249, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 жовтня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук