Справа № 560/3814/20
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3814/20
РІШЕННЯ

іменем України

28 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області в особі Віньковецького районного сектору УДМС у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 з позовом до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області в особі Віньковецького районного сектору УДМС у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку із досягненням 16 - річного віку, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

В обґрунтування позову зазначає, що 02 червня 2020 року позивач, як законний представник свого сина, звернулась до відповідача з заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки по досягненню дитиною шістнадцятирічного віку, без надання згоди на обробку персональних даних дитини та застосування засобів ЄДР, на що відповідач надав відмову, з підставами якої позивач не погоджується. Відповідач повідомив, що особисті переконання особи, належність її до окремих соціальних груп та інші обставини не можуть бути законною підставою для звільнення від обов`язків перед державою або відмови від дотримання вимог законодавства.

Провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві відповідач зазначає, що у територіальних підрозділах ДМС України прийом заяв на оформлення паспортів громадянина України зразка 1994 року припиняється, оскільки забезпечене оформлення паспортів у формі ІD карток, що містять безконтактний електронний носій. Покликається на безпідставність вимог позивачки, оскільки будь-які релігійні чи інші переконання не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку отримання паспорта встановленого зразка або виконання інших обов`язків, передбачених законом. Стосовно посилань на Зразкове рішення Верховного Суду, вважає, що потрібно врахувати правові позиції, викладені у Окремих думках суддів з цього приводу. Відповідач зазначає, що позивачці було докладно роз`яснено порядок реалізації права на отримання паспорта дитиною, відтак у задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, де вона не погоджується з доводами, викладеними у відзиві.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини, копія якого є у справі.

Позивач як законний представник неповнолітнього 02 червня 2020 року звернулась до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області (Віньковецького районного сектору УДМС у Хмельницькій області ) з заявою про видачу неповнолітньому паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503- XII. Вказана заява підписана як заявницею, так і неповнолітнім.

Листом №Ф-68/6/6802-20/6815.22/90-20 від 25.06.2020 р. повідомлено про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі іншій, ніж ID картка. Відповідач посилається на те, що належність громадян до певних соціальних груп, а також їх релігійні чи інші переконання не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку отримати паспорт у формі, яка затверджена на даний час, тобто у формі картки.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позиції державного органу, суд враховує наступне.

За приписами Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись, за можливості, від встановлення або нав`язування таких вимог, які негативно сприйматимуться усіма громадянами або окремими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі повинен бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (Закон № 5492-VI) одним з документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, є паспорт громадянина України.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відтак, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 цього Закону передбачено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з п.3, 5, 6, 8 Положення про паспорт № 2503-XII, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 131 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова №302) передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься інформація, а саме: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи, отже вносяться відцифровані персональні дані особи.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

Суд встановив, що у поданій заяві про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки позивач зазначила про відмову її та її дитини у надані згоди на обробку персональних даних дитини та застосування засобів ЄДДР для оформлення паспорта у формі ID картки. Бажання отримати паспорт у формі книжечки обумовлене переконаннями заявниці та її сина та відмовою у використанні безконтактного електронного носія у бланку документа.

Згідно з ч. 1 статті 6 закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі по тексту Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних повинна бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.5,6 ст.6 Закону №2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та ненадмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Відтак, реалізація державних функцій повинна здійснюватись без примушування людини до надання згоди на обробку її персональних даних, що означає те, що особи, які відмовились від надання згоди на обробку їх персональних даних, повинні мати альтернативу - можливість використання традиційних методів ідентифікації особи.

Стосовно питання, яке є предметом спору, така законна альтернатива є, а тому суд вважає, що ненадання заявниками згоди на обробку персональних даних дитини не містить ніякої загрози національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому не було законних підстав вважати, що ненадання такої згоди якось перешкоджає використанню іншого, альтернативного способу ідентифікації - видачі паспортної книжечки.

Крім того, у даній справі мова не йде про будь-яку відмову громадян виконувати свої передбачені законом обов`язки через те, що вони не хочуть надавати згоду на обробку і використання персональних даних дитини. Не надавати таку згоду є правом громадян України, передбаченим вищезазначеними нормами законів, які мають вищу юридичну силу перед процедурними положеннями, встановленими підзаконним актом, який регулює порядок видачі паспорту.

І оскільки саме батьки, а не Державна міграційна служба України несуть відповідальність за життя та безпеку своєї дитини, саме вони розпоряджаються правом надавати або не надавати згоду на використання інформації стосовно своєї дитини. З цього випливає те, що через відмову батьків або самої дитини надати таку згоду, не може бути обмежене право на отримання документу, який буде у подальшому посвідчувати особу неповнолітнього, а згодом і повнолітнього громадянина України.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій законом України від 06.07.2010 №2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції (…)»

У цьому випадку слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року)

На думку суду, надана відповідачем відповідь містить необґрунтовані обмеження, що становлять собою втручання в право особи на приватне життя, та які не є «необхідними у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що не є пропорційними цілям, які повинні бути досягнуті.

Поряд з цим, суд ще раз наголошує на тому, що право особи на отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, а не у вигляді ID-картки, підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у Зразковій справі № 806/3265/17.

Водночас висновки стосовно застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З урахуванням викладеного, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у Зразковій справі № 806/3265/17, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання безпідставною відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки з мотивів, викладених у листі відповідача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідачем не доведено обґрунтованість свого рішення та доводів, викладених у відзиві на позов, зважаючи на що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати необґрунтованими та протиправними підстави відмови управлінням Державної міграційної служби в Хмельницькій області ( Віньковецького районного сектору УДМС у Хмельницькій області) у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, викладеної листом №Ф-68/6/6802-20/6815.22/90-20 від 25.06.2020 р.

Зобов`язати управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 жовтня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 -
Відповідач:Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області (вул. Миколи Мазура, 4, Хмельницький, Хмельницька область, 29019 , код ЄДРПОУ - 37864148)

Головуючий суддя І.С. Козачок