Справа № 280/5219/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5219/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (головуючий суддя Сіпака А.В.)

у справі № 280/5219/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.12.2017 у справі № 826/4153/17 за період з 22.03.2019 по 31.10.2019 включно у розмірі 112110,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки на даний момент Державна фіскальна служба України не виконала постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури управління митної логістики та систем митного контролю Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України з 26.07.2016, тому позивач, згідно з ст. 236 КЗпП України, має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.12.2019 адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з встановленого факту невиконання відповідачем судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури управління митної логістики та систем митного контролю Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України та положень ст.236 КЗпП України, якою передбачено право особи на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відповідно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що суд неправомірно розрахував суму виплати позивачу грошових коштів із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу як при незаконному звільненні, проте розрахунок стягнення суми заробітної плати при затримці виконання рішення суду зовсім інший що підтверджено висновками Верховного Суду у постанові від 27.12.2019 у справі № 808/2422/16. Відповідач вважає, що сума стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду повинно бути 60274,35 грн. (153 робочих дні х 393,95 грн. середній заробіток позивача). Також відповідач зазначає, що суд неповно встановив обставини справи, оскільки позивач не надав довідки про отримані доходи, з якої можливо б було дійсно встановити, що кошти йому не виплатили. Крім того, суд безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про залишення позову без розгляду через пропущення встановленого ч.5 ст.122 КАС України строку звернення до суду з позовом.

Позивач (його представник), представник відповідача в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16, яка набрала законної сили 20.03.2018 і в установленому порядку не скасована, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 25.07.2016 №2724-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури управління митної логістики та систем митного контролю Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України, з 26.07.2016.

Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі №826/13271/16 в частині поновлення позивача на займаній посаді допущена до негайного виконання.

Листом від 19.07.2018 №10509/3/99-99-04-01-02-14 Державна фіскальна служба України відповідач повідомила уповноважену особу позивача, що постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16 надійшла до Державної фіскальної служби України 05.12.2017 (вх. №34825/5) та перебуває у процесі виконання. Відповідно до наказу ДФС від 01.02.2018 № 9-ф «Про виконання рішення суду», на виконання вищевказаної постанови суду в частині, що підлягала негайному виконанню, ОСОБА_1 нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5900,00 грн. Також на виконання постанови суду 16.05.2018 в порядку безспірного списання з рахунків ДФС на картковий рахунок ОСОБА_1 було списано кошти у сумі 155 339,47 грн.

На час звернення позивача до суду з цим позовом постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16 в частині поновлення позивача на посаді не виконана.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2018 у справі № 0840/3094/18, яке набрало законної сили 27.12.2018, з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток в розмірі 105140,87грн. за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16 в частині поновлення на посаді за період з 06.12.2017 по 26.07.2018.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 280/1305/19, яке набрало законної сили 28.02.2020 з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток в розмірі 115703,12 грн. за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16 в частині поновлення на посаді за період 27.07.2018 по 21.03.2019.

Оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконано, суд першої інстанції дійшов висновку, що з Державної фіскальної служби України належить стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Спірним у цій справі є питання правильності застосування статті 236 КЗпП України та визначення судом першої інстанції суми, яка має бути стягнута на користь позивача внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавцем визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) виплатити працівнику середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Вищевказана норма ст.236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема, не звернувся до роботодавця або до примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі, тому доводи відповідача з цього приводу є помилковим, такими, що не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Період затримки рахується від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Приймаючи до уваги, що на час розгляду справи в суді першої інстанції позивач на посаді не поновлений, за періоди з 06.12.2017 по 26.07.2018, та з 27.07.2018 по 21.03.2019 відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2017 у справі № 826/13271/16 в частині поновлення на посаді, суд першої інстанції визнав вірним визначений позивачем період, за який належить до стягнення середній заробіток за час затримки відповідно до ст.236 КЗпП України, з 22.03.2019 по 31.10.2019 включно, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 140/3020/19 і враховується судом відповідно ч.5 ст.242 КАС України, до вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

За правилами п.5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п.10 цього Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен обраховуватися з урахуванням положень п. 10 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 Порядку обчислення середньої заробітної плати, тобто із застосуванням коефіцієнту підвищення.

Визначаючи розмір суми, належної до стягнення на користь позивача, суд першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано визначив коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача у 2019 році - 1,86. Отже, середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 22.03.2019 по 31.10.2019 складає 112110,30 грн. (153 робочих дні*393,95 грн.*1,86).

Стосовно доводів відповідача про порушення позивачем встановленого ч.5 ст.122 КАС України строку звернення до суду з даним позовом, апеляційний суд вважає, що з огляду на заявлені позовні вимоги, характер спірних відносин, що виникли між сторонами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки заявлені позивачем вимоги відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 280/5219/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадках та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко