Справа № 520/903/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. Справа № 520/903/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.03.2020 по справі № 520/903/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ПФУ в Харківській обл.), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. які полягають у зменшенні розміру пенсії з 82 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити перерахунок та виплату йому пенсії у розмірі 82% грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018;

- допустити негайне виконання рішення в межах місяця.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл. які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018;

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 82% грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018.

Допущено негайне виконання рішення в межах виплати пенсії за один місяць.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що під час перерахунку пенсії позивача виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018, керувався чинним законодавством. Розмір пенсії позивача після проведених перерахунків збільшився і умови його пенсійного забезпечення не погіршилися. Просив урахувати, що з 01.01.2018 пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262), постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 ( далі постанова КМУ №103), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі постанова КМУ №704). Виплата пенсії проводилася відповідно до п. 2 постанови КМУ № 103. Вважає, що дії ГУ ПФУ в Харківській обл. щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, та 75% з 01.01.2019, не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання постанови КМУ № 103, положення п.п. 1, 2 якої на час вчинення спірних дій були чинними підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 11 липня 2018 року у справі №487/6923/16-а, уважає, що судом першої інстанції неправомірно задоволені вимоги щодо компенсації втрати частини доходу, оскільки такі вимоги є передчасними. Водночас, просив урахувати, що кількість платежів у межах однієї суми не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу про зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положеньч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській обл. як отримувач пенсії за вислугою років, призначеною відповідно до вимог Закону №2262 у розмірі 82% грошового забезпечення.

З 01.01.2018 при перерахунку пенсії, проведеному відповідно до постанови КМУ №103 , відбулося зменшення розміру пенсії позивача до 70 % грошового забезпечення та з 01.01.2018 встановлено виплату пенсії позивача у розмірі 50% від підвищення, з 01.01.2019 у розмірі 75% від підвищення пенсії позивача, відповідно до перерахунку пенсії (а.с.16).

Стверджуючи, що 01.01.2018 мала місце подія протиправного зменшення розміру пенсії з 82 % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення, а також наголошуючи на неправомірності виплати суми підвищення пенсії після перерахунку 01.01.2018 не в повному обсязі, позивач ініціював даний спір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача з приводу зменшення з 01.01.2018 розміру пенсії позивача з показника 82% до показника 70% грошового забезпечення, а також з протиправності дій відповідача щодо виплати позивачу з 01.01.2018 у розмірі 50% підвищення пенсії, з 01.01.2019 у розмірі 75% підвищення пенсії, з урахуванням чого дійшов висновку, що вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, як і вимоги про сплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 13 Закону №2262 визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

У подальшому Законами України №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, вносилися зміни до частині другій статті 13 та цифри "90" замінено цифрами "80" , цифри " 80" замінено цифрами " 70" відповідно.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45.

Зміни до статті 63 Закону № 2262, ані Законом № 3668-VI, ані Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися. Постанова КМУ №45 і Постанови КМУ №103 та № 988 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

Отже, внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262 щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу призначено пенсію за вислугою років згідно із Законом №2262 із розрахунку 82% відповідних сум грошового забезпечення.(а.с.36)

Згідно перерахунку пенсії, з 01.01.2018 пенсію позивачу перераховано на підставі п.1 постанови КМУ №103 з розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення (а.с.16).

З урахуванням викладеного, оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, тоді як відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним, колегія суддів дійшла висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262, постанови КМУ №103 у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 03.04.2018 у справі № 175/1665/17, від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17, від 04.02.2019 у справі № 240/5401/18.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 82 % до 70 % грошового забезпечення та щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 82 % грошового забезпечення з 01.01.2018, є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій щодо зменшення розміру пенсії за рахунок виплати лише 50 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2019, а також вимог про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із приписами статті 63 Закону №2262 усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ №103 визначено, що перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ №103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Виплата перерахованих пенсій здійснюватиметься поетапно починаючи з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Органи Пенсійного фонду здійснюватимуть перерахунок пенсій на підставі довідок про складові оновленого грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, які будуть видані відповідними міністерствами та відомствами.

Отже, нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини перерахунку і виплати пенсій на умовах норм Закону №2262 дає можливість зробити висновок, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Однак, колегія суддів зауважує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови КМУ №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правого акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 залишено без змін.

Отже, з 05.03.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 набрало законної сили і відповідно з 05.03.2019 пункти 1, 2 постанови КМУ №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є нечинними.

Відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2019 касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року залишено без змін.

Колегія суддів зауважує, що на момент перерахунку пенсійним органом пенсії позивача з 01.01.2018 постанова КМУ №103 була чинною та не скасованою, відтак, дії відповідача щодо виплати 50% суми підвищення пенсії у 2018 році та 75% суми підвищення пенсії з 01.01.2019 до 05.03.2019 не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок за вказаний період проведено на виконання постанови КМУ №103, яка була чинна до 05.03.2019.

Так як рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3858/18 скасовано п.2 постанови КМУ №103, яким встановлено поступовий розмір виплати підвищення перерахованих пенсій станом на 01.01.2018 відповідно до постанови КМУ №704, позивач має право отримувати пенсію, перерахунок якої здійснено з 01.01.2018 на підставі Закону №2262, постанов Кабінету Міністрів України №704, №103, №45 з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, яка підлягала виплаті в зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовцям за аналогічною посадою з 05.03.2019 (з дати набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3858/18).

Колегія суддів зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 06.08.2019, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №160/3586/19 (провадження №11-986заі19), правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 17.07.2020 у справі №2540/2873/18, з 05.03.2019 пенсія колишньому військовослужбовцю підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, так як у зв`язку із скасуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано.

Відповідач у даному випадку при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу до 05.03.2019 не мав правових підстав для неврахування та незастосування до спірних правовідносин положень норм статті 63 Закону №2262 та постанови КМУ №103, та у інший спосіб здійснювати таку виплату перерахованої пенсії.

Отже, з 05.03.2019 у пенсійного органу відсутні підстави для виплати перерахованої пенсії позивача відповідно до пункту 1 постанови КМУ №103 у розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, а отже позивач має право на виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019.

З огляду на вказане вище, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимог щодо визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у виплаті ОСОБА_1 лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2019, та задоволення вимог про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018.

Щодо позовних вимог про здійснення ГУ ПФУ в Харківській обл. виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Приписами частин першої та другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Отже, з огляду на вказане вище, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволенні вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу колегія суддів зазначає.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому, в даному випадку, вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати є передчасними.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, та як наслідок наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення в цій частині та ухвалення постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу 01.01.2018.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що позивач має право на отримання компенсації при виплаті заборгованості за недоплаченою частиною основного розміру пенсії.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції , не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст. 139 КАС України).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору при подачі адміністративного позову підлягають відшкодуванню позивачу та стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 50%, а саме 420, 40 грн.

Судові витрати за подання апеляційної скарги стягненню з позивача не підлягають, оскільки за приписами частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень стягуються виключно витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертизи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2020 року по справі № 520/903/2020 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2019 по 04.03.2019; зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 по 04.03.2019, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 01.01.2018;

Ухвалити постанову, якою ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2020 року по справі №520/903/2020 скасувати в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні позову у сумі 420 грн 40 коп.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2020 року по справі №520/903/2020 залишити без змін в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 05.03.2019; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код за ; місцезнаходження 61022, м. Харків, майдан Свободи, б.5, Держпром, 3 під., 2 пов.) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) у розмірі 82% грошового забезпечення з 01.01.2018 року однією сумою з урахуванням проведених виплат; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області(код за ; місцезнаходження 61022, м. Харків, майдан Свободи, б.5, Держпром, 3 під., 2 пов.) здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019 однією сумою; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код за ; місцезнаходження 61022, м. Харків, майдан Свободи, б.5, Держпром, 3 під., 2 пов.) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні позову у сумі 420 грн 40 коп; допуску до негайного виконання рішення в межах виплати пенсіїза один місяць.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова