Справа № 826/13476/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправним та недійсним рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії, оформлене листом від 04.07.2018 року №32762/02/С-2128 та підписане заступником начальника ГУ ПФ в м. Києві - начальником управління обслуговування громадян О.В. Бойко;

- стягнення з ГУ ПФ в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 94 722,48 грн.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ в м. Києві щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення;

- зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФ в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2019 року у цій справі.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою у порядку ст. 383 КАС України, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ в м. Києві щодо невиконання рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі №826/13476/18 в частині виплати ОСОБА_1 компенсації витрати частини грошових коштів у сумі 16 571,36 грн. відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення відповідно до ст. ст. 51, 55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФ в м. Києві відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2019 року у справі №826/13476/18 здійснити виплату нарахованої суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення відповідно до ст. ст. 51, 55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФ в м. Києві протягом 30 календарних днів з дня отримання окремої ухвали надати відповідь до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 30.09.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви та, у разі позитивного рішення, встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України).

Перевіривши подану апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою не може бути відкрито з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Тобто, адміністративна процесуальна дієздатність фізичної особи полягає у можливості останньої своїми діями набувати для себе процесуальні права, а також здатність своїми діями створювати для себе адміністративні процесуальні обов`язки та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Разом з тим, обсяг такої дієздатності повинен відповідати Конституції та законам України, а також не може їм суперечити. Такі ж самі обмеження, на переконання судової колегії, стосуються й обсягу дієздатності осіб у межах адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

З наведеного випливає, що у процесуальному законі міститься пряма заборона на оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду.

При цьому судова колегія звертає увагу, що серед визначеного у ст. 294 КАС України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, відсутня ухвала про залишення без задоволення (про відмову у задоволенні) заяви, поданої особи у порядку ст. 383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Вимоги до такої заяви, а також строки її подання і документи, які можуть бути додані до неї, закріплені у частинах другій - четвертій наведеної статті.

Приписи ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України перердбачають, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, виходячи із змісту приписів ст. 383 КАС України, вважає за необхідне зазначити, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Така заява повертається заявнику, якщо вона не відповідає вимогам, вказаним в статті 383 КАС України, і таке повернення підлягає оскарженню, про що зазначено в частини п`ятій цієї статті.

Також, виходячи із змісту ч. 6 ст. 383 КАС України, оскарженню підлягає також і ухвала суду у разі задоволення цієї заяви, яка в такому випадку ухвалюється в порядку статті 249 КАС України.

Разом з тим, положеннями вказаної статті не передбачено можливості оскарження ухвали суду першої інстанції, якою встановлена відсутність протиправності дій відповідача.

Не передбачено оскарження такої ухвали, як було зазначено вище, і нормами статті 294 КАС України.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено права апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції про залишення без задоволення (про відмову у задоволенні) заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України.

Наведений висновок щодо застосування вказаних правових норм сформульований у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі №821/11/18, від 30.04.2020 року у справі №814/1171/17 та від 10.07.2020 року у справі № 816/1861/17.

За таких обставин, апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає поверненню Апелянту.

Керуючись ст. ст. 245, 248, 293, 294, 321, 325, 383 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у цій справі - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель