Справа № 466/7927/15-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 466/7927/15-а пров. № А/857/295/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі №466/7927/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Гулкевич І.З., час ухвалення - 11.51 год., місце ухвалення Львів, дата складання повного тексту 05.12.2020),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

-зобов`язати Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до посадового окладу за умови служби у кримінально-виконавчих установах закритого типу 36 місяців в сумі 1 170 грн;

-зобов`язати Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу у понаднормовий час за весь період служби в сумі 39 243,52 грн;

-зобов`язати Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу в нічний час за період служби в сумі 10 913,28 грн;

-зобов`язати Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 16 414, 01 грн;

-зобов`язати Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми матеріальної допомоги за весь період служби;

-зобов`язати Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України здійснити донарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні в сумі 10 012,99 грн;

-стягнути на користь ОСОБА_1 з Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України моральну шкоду в сумі 20 000 грн;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії виходячи із суми грошового забезпечення, яка враховує усі вищевказані доплати та нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після виходу на пенсію при розрахунку належних позивачу сум пенсії до виплати, йому стало відомо, що практично увесь час періоди роботи у Личаківській виправній колонії управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 йому неправильно, всупереч чинному законодавству України, нараховували грошове забезпечення, що призвело до недоотримання всіх належних йому сум грошового забезпечення та призначення розміру пенсії нижче очікуваного рівня.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Личаківську виправну колонію управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до посадового окладу за умови служби у кримінально-виконавчих установах закритого типу 36 місяців в сумі 585 грн.

Зобов`язано Личаківську виправну колонію управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу в нічний час за період служби в сумі 10 913,28 грн.

Зобов`язано Личаківську виправну колонію управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 16 414, 01 грн;

Зобов`язано Личаківську виправну колонію управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми матеріальної допомоги за весь період служби;

Зобов`язано Личаківську виправну колонію управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 здійснити донарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні в сумі 10 012,99 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції апеляційні скарги подали Державна установа «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 р. апеляційні скарги Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі № 466/7927/15-а скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Зобов`язано Державну установу «Личаківська виправна колонія (№ 30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити Левіновському доплату до посадового окладу за умови служби в кримінально-виконавчих установах закритого типу за 36 місяців, з 30.11.2011 по 30.11.2014 в розмірі 1170 грн.

Зобов`язано Державну установу «Личаківська виправна колонія (№ 30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу у нічний час з 07.11.2007 по 30.11.2014, в розмірі 17,5 % посадового окладу, з 18.10.2004 по 06.11.2007 в розмірі 35% посадового окладу та провести індексацію цих сум.

Зобов`язано Державну установу «Личаківська виправна колонія (№ 30)» Міністерства юстиції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з врахуванням доплати за роботу у нічний час та доплати за умови служби в кримінально-виконавчих установах закритого типу. У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні заяви Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України про повернення судового збору відмовлено.

В подальшому Постановою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 р. касаційні скарги ОСОБА_1 , Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року скасовано, адміністративну справу № 466/7927/15-а направлено на новий судовий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Як уже зазначалось вище, апеляційні скарги на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року подали Державна установа «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 .

Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо нарахування та виплати заборгованості за роботу у понаднормовий час, оскільки підставою для служби у понаднормовий час є не письмові накази керівника установи, а графіки роботи працівників установи та табелі обліку робочого часу, яким суд першої інстанції не надав правової оцінки, а тому просив скасувати постанову суду першої інстанції частково та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, оскільки: підвищення посадового окладу за умови служби в установах середнього рівня безпеки, де утримуються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі, передбачено додатком № 28 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2017, в розмірі 10%, а відповідно до п. 7 вказаної постанови позивачу правомірно виплачувалось в максимальному розмірі - 5%; облік часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється оформленням табеля кількості годин, відпрацьованих у нічний час, до бухгалтерської служби установи не надавалась документи, що підтверджують залучення позивача до несення служби в нічний час; індексація грошового забезпечення нарахована позивачу в повному обсязі, відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Щодо матеріальної допомоги, то така нараховується з окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років, щомісячних надбавок і доплат постійного характеру, які були встановленні особі рядового і начальницького складу станом на перше число місяця, в якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премії, обчисленої як середньомісячної суми за попередні повні дванадцять календарних місяців, тобто виплата матеріальної допомоги після звільнення не передбачена.

Одноразова грошова допомога при звільненні, виплачена позивачу в повному обсязі в сумі 13662,66 грн, тому підстав для виплати її в іншому розмірі не має.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та його представник свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції в частині відмовити у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Представник відповідача та третьої особи апеляційну скаргу відповідача підтримали, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційну скаргу позивача просили залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 працював фельдшером медичної частини Личаківської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30 та був звільнений у запас за віком 30.11.2014 року, що підтверджується наказом №102 о/с від 28.11.2014 року.

Вислуга років на день звільнення позивача становила 13 років 07 місяців 4 дні. Загальний трудовий стаж - 26 років 07 місяців 06 днів.

Відповідно до грошового атестату № 18, виданого позивачу у зв`язку з звільненням зі служби 30 листопада 2014 року, до складу грошового забезпечення включено такі види: посадовий оклад, підвищення посадового окладу (особливі умови служби), оклад за військове звання, процента надбавка за вислугу років (25%), середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, в тому числі надбавка за кв. категорію, перша (10%), надбавка за особливі важливі завдання (50%), премія (90 %).

Протоколом ГУ ПФУ в Львівській області від 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262 - XII.

Після розрахунку належних позивачу сум пенсії до виплати, а також отримання довідки Личаківської виправної колонії (№ 30) по нарахуванню грошового забезпечення фельдшера медичної частини ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2011 року по 30 листопада 2014 року, позивач дійшов висновку, що практично увесь час періоди роботи у Личаківській виправній колонії управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 30 йому нараховували грошове забезпечення без врахування всіх належних до виплати видів грошового забезпечення.

Вважаючи, що недоотримання всіх належних йому сум грошового забезпечення призвело до порушення його прав та призначення розміру пенсії нижче очікуваного рівня, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що всупереч положення пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу» та додатку № 28 до вказаної Постанови позивачу не здійснено доплату до посадового окладу за умови служби у кримінально - виконавчих установах закритого типу за 36 місяців розмірі 585 грн, а також не виплачено доплату за службу в нічний час за період служби до 01 січня 2012 року в розмірі 10 913,28 грн.

Посадовий оклад позивача протягом серпня 2012 року по квітень 2014 року не змінювався, відтак відповідно до Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, відповідачем 1 не доплачено індексацію грошового забезпечення за вказаний період на суму 12 285 грн та занижено суму нарахованої індексації грошового забезпечення за період травень - листопад 2014 року на суму 4129,01 грн.

Оскільки судом встановлено неправильне нарахування посадового окладу, доплат і надбавок, то відповідно має місце і заниження розміру матеріальної допомоги та одноразової допомоги при звільненні.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу» від 23.06.2005 № 2713-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 2713-IV) правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Згідно частини 5 статті 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ (чинного на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон № 565-ХІІ), а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Згідно зі ст. 22 Закону № 565-ХІІ, для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства. Зокрема, згідно з п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально - економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 21 цього Положення встановлено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. Внутрішній розпорядок, зокрема, в органах внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів. При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

З 16 листопада 2004 року питання грошового забезпечення врегульовувалися наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи» від 18.10.2004 № 203, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.11.2004 за № 1411/10010 (втратив чинність на підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 № 222) (далі - Інструкція № 203).

У пункті 8.2 Інструкції № 203 визначався порядок виплати доплати за роботу в нічний час, зокрема особам рядового і начальницького складу, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу ( п.п.8.2.1. п. 8.2.Інструкції № 203).

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу на кількість робочих годин у даному місяці, виходячи з норми тривалості робочого часу в годинах на місяць при 41-годинному робочому тижні.

У підпункті 8.2.3 Інструкції № 203 зазначено, що під виконанням зазначених обов`язків слід розуміти, зокрема несення служби в складі наряду чергової частини, караулу, зміни, патруля, контрольного пункту, поста, оперативно-пошукової групи, підрозділу швидкого реагування тощо.

Підставами для виконання робіт у нічний час є: а) графіки нарядів, чергувань, затверджені керівниками органів та установ; б) плани проведення навчань та профілактичних заходів; в) письмові накази (розпорядження) керівників органів та установ про залучення працівників до роботи в нічний час. У наказі (розпорядженні) указуються причини, що викликали необхідність залучення працівників до роботи в нічний час, перелік працівників, які залучаються для її виконання, тривалість служби (підпункт 8.2.4 Інструкції № 203).

Підпунктом 8.2.6 Інструкції № 203 передбачено, що облік часу роботи в нічний час для нарахування доплати здійснюється оформленням табеля кількості годин, відпрацьованих у нічний час.

З 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), пунктами 1, 2 якої встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 вказаної Постанови встановлені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28, 33.

Додатком 28 до Постанови КМУ № 1294 встановлені надбавки додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у тому числі доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу, а також доплата за проходження служби у кримінально-виконавчих установах закритого типу середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі, в розмірі 10% від посадового окладу.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 1294 особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в кримінально-виконавчій службі», до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високо мобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети», від 0% до 5%.

Підвищення посадового окладу за умови служби в установах середнього рівня безпеки, де тримаються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі, передбачено додатком № 28 до вищевказаної постанови в розмірі 10 %.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови № 1294 право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови № 1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

На виконання Постанови № 1294 Департаментом України з питань виконання покарань видано наказ від 07.10.2009 № 222 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.11.2009 за № 1040/17056, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (набрала чинності з 23.11.2009) та втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 09.02.2018 № 326/5 (далі - Інструкція № 222).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкція № 222 визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України.

Порядок здійснення компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні визначено пунктом 1.9 Інструкції № 222, згідно з підпунктом 1.9.4 якого, за несення служби особами рядового та начальницького складу у вихідні та святкові дні на територіях радіоактивного забруднення виплата грошового забезпечення за цей час їм провадиться в подвійному розмірі з урахуванням доплат, установлених статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу й окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці виходячи із 41-годинного робочого тижня. При цьому понаднормова служба не повинна перевищувати для кожної особи чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік. Компенсація понаднормової служби шляхом відгулів не допускається (підпункт 1.9.1 пункту 1.9 Інструкції № 222).

Служба осіб рядового та начальницького складу в дні щотижневого відпочинку (за винятком тих осіб, які несуть службу за затвердженими в установленому порядку графіками змінності служби) та святкові дні може компенсуватися за їх згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі виходячи з посадового окладу й окладу за спеціальним званням (підпункт 1.9.2 пункту 1.9 Інструкції № 222).

При цьому згідно з підпунктом 1.9.3 пункту 1.3 Інструкції № 222 підставою для залучення осіб рядового і начальницького складу до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів та установ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів і установ.

Згідно пунктів 18.1 та 18.2 Інструкції № 222 встановлено, що особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням.

Предметом даного позову є правильність нарахування та виплати грошового забезпечення та його складових позивачу ОСОБА_1 під час проходження служби.

Щодо доплати до посадового окладу за умови служби у кримінально-виконавчих установах закритого типу 36 місяців в сумі 1170 грн.

Пунктом 7 постанови КМУ № 1294 визначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними в цих додатках розмірів підвищення посадового окладу.

Отже, вказаною нормою обмежено до 50 відсотків розмір додаткових видів грошового забезпечення, встановлених додатком 28 до цієї постанови та Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 07.10.2009 № 222.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами ДП «Личаківська виправна колонія (№ 30)» про те, що підвищення посадового окладу за умови служби в установах середнього рівня безпеки, де утримуються чоловіки, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено додатком № 28 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2017, в розмірі 10%, відповідно до пункту 7 вказаної постанови позивачу правомірно виплачувалось в максимальному розмірі - 5%, тому відповідно позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу у понаднормовий час за весь період служби в сумі 39243, 52 грн та грошове забезпечення за роботу в нічний час за період служби в сумі 10913, 28 грн.

Відповідно до п.п.1.9.1, 1.9.2, 1.9.3 п.1 9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 року №222, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 р. за N 1040/17056, при залученні осіб рядового та начальницького складу до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу й окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці виходячи із 41-годинного робочого тижня. При цьому понаднормова служба не повинна перевищувати для кожної особи чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік. Компенсація понаднормової служби шляхом відгулів не допускається.

Служба осіб рядового та начальницького складу в дні щотижневого відпочинку (за винятком тих осіб, які несуть службу за затвердженими в установленому порядку графіками змінності служби) та святкові дні може компенсуватися за їх згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі виходячи з посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Підставою для залучення осіб рядового і начальницького складу до понаднормової служби чи служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: письмові накази керівників органів і установ; графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів і установ.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у матеріалах справи відсутні письмові накази керівника щодо залучення позивача до понаднормованої служби, а лише наявні накази про забезпечення охорони та нагляду на добу за період з 01.01.2012 р по 30.11.2014 р на 5325 аркушах, тому вказана позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу у понаднормовий час за весь період служби в сумі 39243, 52 грн не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про зобов`язання донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу в нічний час за період служби в сумі 10913,28 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалось вище, підставами для несення служби в нічний час є: графіки нарядів, чергувань, затверджені керівниками органів та установ; плани проведення навчань та профілактичних заходів; письмові накази (розпорядження) керівників органів та установ про залучення окремих осіб рядового і начальницького складу до несення служби в нічний час. У наказі (розпорядженні) вказуються причини, що викликали необхідність залучення осіб до служби в нічний час, та перелік таких осіб, тривалість служби.

Облік часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється оформленням табеля кількості годин, відпрацьованих у нічний час.

Відповідно до наданої відповідачем довідки про нарахування грошового забезпечення та довідки №10/30-15/7799 від 30.12.2014 р обліку робочого часу згідно графіків чергувань за період з 01.01.2012 р по 31.10.2014 р становить 2 026 год роботи у нічний час.

Отже, в середньому позивача залучали до роботи у нічний час 58 годин в місяць, що становить 85,26 грн. в місяць.(58 год * 1,47 грн/год), таким чином з урахуванням викладеного, не виплачена доплата у нічний час позивачу за період служби до 01.01.2012 р становить 10 913,28 грн (128 місяців * 85,26 грн/год).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Відповідно не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання ДП «Личаківська виправна колонія (№ 30)» донарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за роботу у нічний час за період з 18.10.2004 по 05.11.2007, оскільки ні матеріали справи, ні обсяг доданих до матеріалів документів наказів не містять наказів про забезпечення охорони та нагляду на добу за вказаний вище період.

З урахуванням висновків Верховного Суду апеляційним судом витребовувались у відповідача оригінали наказів про забезпечення охорони та нагляду за добу та щодо залучення позивача до понаднормованої служби за період 18.10.2004 року по 05.11.2007 року; докази (накази, рапорти, заяви) перебування ОСОБА_1 у щорічній відпустці та звернення до керівництва із відповідними рапортами про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2005, 2008, 2009, 2012, 2014 роки.

На виконання вимог суду, відповідач Державне підприємство «Личаківська виправна колонія № 30», повідомило, що оригінали наказів про забезпечення охорони та нагляду за добу за період з 18.20.2004 р. по 05.11.2007 року відсутні з огляду на терміни зберігання, передбачені наказами міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 р. «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначення строків зберігання документів» та № 1115/5 від 11.07.2014 р. «Про затвердження Переліку видів документів, що створюються під час діяльності Державної кримінально виконавчої служби України, із зазначенням строків їх зберігання».

Щодо вимоги про зобов`язання донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 16414,01 грн.

Згідно із п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р №1078, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідач зазначав, що у липні 2012 року сума індексації грошового забезпечення позивача складала 497,59 грн, в серпні 2012 року в зв`язку з збільшенням розміру премії на 598,13 грн індексація була скасована і базовим місяцем для проведення індексації став серпень 2012 року.

Проте, з матеріалів справи слідує, що посадовий оклад позивача протягом серпня 2012 р по квітень 2014 р не змінювався, отже відповідачем не доплачено індексацію грошового забезпечення за вказаний період на суму 12285 грн, а також відповідачем занижено суму нарахованої індексації грошового забезпечення за період травень-листопад 2014 р, на суму 4129,01 грн.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що сума не нарахованої та не виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за період 01.11.2011-30.11.2014 р становить 16414,01 грн., тому відповідно вказана вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми матеріальної допомоги за весь період служби та щодо виплати одноразової допомоги при звільненні в сумі 10 012,99 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» матеріальна допомога нараховується з: окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; надбавки за вислугу років; щомісячних надбавок і доплат постійного характеру, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, в якому здійснюється виплата матеріальної допомоги; премії, обчисленої як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців.

Згідно до п.18.1 та 18.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» встановлено, особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням.

Оскільки судом встановлено частково невірне нарахування посадового окладу, доплат і надбавок, тому виплачені позивачу матеріальні допомоги були занижені, а одноразова допомога при звільненні позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Відтак, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про здійснення перерахунку та виплатити недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання основної щорічної відпустки в 2005, 2008, 2009, 2012 та 2014 роках, то колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у Постанові по цій справі від 19.12.2019 р. вказав, що визначальним для вирішення питання про стягнення такої допомоги є факт перебування особи у відповідному періоді у щорічній відпустці та факт звернення такої особи до керівництва із відповідним рапортом про надання такої допомоги. При цьому, не має значення чи звернулася особа про стягнення такої допомоги у період проходження служби чи після звільнення зі служби, якщо вимога стосується періоду проходження служби та пов`язана із встановленням судом порушення органом (установою) законодавства про оплату праці такого працівника.

Також Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не дослідив чи перебував позивач у заявлених періодах у щорічних відпустках та чи звертався він до керівництва установи з відповідними рапортами про надання йому означеної допомоги, хоча матеріали справи містять необхідні докази.

На виконання вимог суду, відповідач Державне підприємство «Личаківська виправна колонія № 30», повідомило, що в 2005, 2008, 2009, 2012 та 2014 роках позивач у відпустках перебував, однак не отримував допомоги на оздоровлення, оскільки рапорти про виплату такої допомоги не подавав.

Також зазначив, що з 2003 по 2011 рік діяла «Примірна інструкція з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» затверджена постановою КМ України №1153 від 17.10.1997 року.

З 2011 по 2015 рік діяла «Примірна інструкція з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади» затверджена постановою КМ України №1242 від 30.11.2011 року.

З 2015 року діє інструкція із діловодства затверджена наказом МЮ України №1000/5 від 18.06.2015 року «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях».

В державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)» у відповідності до діючих на 2003 - 2014 роки інструкцій із діловодства не передбачались та не заводились журнали обліку рапортів на відпустки та про надання матеріальної допомоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного приходить до висновку про безпідставність позовної вимоги про здійснення перерахунку та виплатити недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання основної щорічної відпустки в 2005, 2008, 2009, 2012 та 2014 роках, оскільки відсутні докази написання позивачем рапортів про надання такої матеріальної допомоги.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» на користь позивача відшкодування за нанесену позивачу моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, позивач зазначає, що така шкода полягає у тому, що невиплата позивачу роботодавцем а неналежних обсягах сум грошового забезпечення призвела до втрати позивачем нормальних життєвих зав`язків та постійно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він змушений витрачати дуже багато свого життєвого часу, зусиль та коштів на збирання доказів, доїзду з місця проживання до суду та участь в судових засіданнях тривалий час.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, враховуючи вище наведені норми законодавства, враховуючи частину вимог позивача, які підлягають до задоволення, враховуючи доведеність заподіяної моральної шкоди позивачу, виходячи з характеру допущених стосовно нього порушень, глибини та обсягу його моральних страждань, їх тривалості (а саме з вересня 20215 року, з дня звернення позивача із даним позовом до суду, засад розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням інших обставин у даній справі, які мають істотне значення, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 5000,00 грн.

Щодо вимоги позивача до ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок позивачу пенсії виходячи із суми грошового забезпечення, яка враховує усі вищевказані доплати та нарахування, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дана вимога позивача є передчасною, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі №466/7927/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Зобов`язати Державне підприємство «Личаківська виправна колонія №30» донарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу в нічний час за період служби в сумі 10 913,28 грн.

Зобов`язати Державне підприємство «Личаківська виправна колонія №30» донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 16 414, 01 грн;

Зобов`язати Державне підприємство «Личаківська виправна колонія №30» здійснити донарахування та виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми матеріальної допомоги за весь період служби та одноразову допомогу при звільненні в сумі 10 012,99 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Личаківська виправна колонія №30» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч ) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 26.10.2020р.