Справа № 380/7531/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7531/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Сподарик Наталії Іванівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея,10, м. Львів, 79016, ), із вимогами:

визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.09.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії, у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 11.08.2020 перерахунок (обчислення) та виплачувати їй без обмеження максимальним розміром пенсії, у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.01.2020 року №07-11/5/20, виданої ліквідаційною комісією Львівського апеляційного господарського суду, з урахуванням фактично сплачених сум.

Ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є вдовою судді у відставці ОСОБА_2 (який вийшов у відставку 15.12.2006 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер), ОСОБА_1 на час його смерті не працювала, отримувала пенсію за віком, проживала однією сім`єю разом із своїм чоловіком і перебувала на утриманні померлого чоловіка. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Проте, відповідачем було відмовлено в цьому та проінформовано, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника буде меншим від актуального розміру пенсії позивача.

Позивач вважає такі висновки та рішення відповідача некоректними, позаяк, вона має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за наявності необхідної сукупності підстав для цього. При цьому, розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен визначатися виходячи з розміру довічного грошового утримання судді у відставці, право на яке набув її померлий чоловік.

ОСОБА_1 зазначає, що довічне грошове утримання судді у відставці є однією з форм соціального захисту суддів, а також членів їхніх сімей. У зв`язку з чим, на переконання позивача, держава гарантує рівний підхід і до форми пенсійного забезпечення членів сім`ї судді у відставці, забезпечуючи в тому числі можливість призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розмір якої повинен визначатися відповідно до виплат, що призначені померлому судді. Крім того, позивач вказує, що 18.02.2020 року було постановлено рішення Конституційного Суду України №2-р/2020, унаслідок чого зрівняно довічне грошове утримання судді у відставці зі суддівською винагородою. Відтак, у зв`язку з такою обставиною повинна змінитися й пенсія у зв`язку з втратою годувальника (при цьому, зміна грошового утримання судді у відставці не є його перерахунком тощо, а є відновленням відповідної соціальної гарантії в належному розмірі). У зв`язку з чим, позивач стверджує про те, що вона має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розмір якої повинен визначатися відповідно від рівня довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням його збільшення у лютому 2020 року. Відтак, позивач вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

09.10.2020 за вх. № 51809 відповідачем подано відзив на позовну заяву, проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не отримувала пенсії, відтак, відсутні підстави для призначення і визначення в бажаному для позивача розмірі пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Відповідач вважає, що довічне грошове утримання судді не слід ототожнювати з пенсійним забезпеченням, а тому, здійснення державою таких виплат судді не тягне за собою тих наслідків, як у випадку з виплатою пенсії. Крім того, відповідач вказує на те, що законом «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено можливості призначення членам сім`ї судді пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до довічного грошового утримання померлого судді у відставці. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважає помилковими доводи позивача й щодо необхідності перерахунку розміру пенсії в зв`язку зі збільшенням довічного грошового утримання після смерті судді, оскільки, він не мав право на відповідні виплати за життя. Вважає, що ним було правомірно відмовлено у заяві позивача щодо призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, в тому числі, з огляду й на те, що зміна виду пенсії призвела би фактично до зменшення її розміру (за умови правильного визначення), що є недопустимим. Відповідач не погоджується з вимогами позивача у частині перерахунку розміру пенсії через збільшення розміру довічного грошового утримання. Таким чином, відповідач просить суд відмовити у задоволені позову повністю.

15.10.2020 за вх. № 52893 позивачем надано відповідь на відзив. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

25.11.1969 року з ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 25.11.1969 року НОМЕР_2 .

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , перебувала на його утриманні та доходи чоловіка були для неї постійним і основним джерелом засобів до існуванн на що вказують відомості довідок Львівського комунального ремонтно-авіаційного підприємства від 10.08.2020 року № 424 та акта № 124 від 31.07.2020.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, вона припинила працювати 01.06.1999 року (запис №15). Із 24.01.2000 року позивач отримувала призначену їй пенсію за віком.

Судом також установлено, що ОСОБА_2 (чоловік позивача) обіймав посаду судді - з 05.02.1981 по 15.12.2006, був звільнений з посади першого заступника голови Львівського апеляційного господарського суду у зв`язку з виходом у відставку, після чого отримував щомісячне довічне грошове утримання. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_2 , довідками Львівського апеляційного господарського суду.

Як засвідчується свідоцтвом про смерть від 20.07.2020 року НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вчинено актовий запис № 1182.

ОСОБА_1 звернулася до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 11.08.2020, в якій просила призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Окрім того, в зв`язку зі зміною розмірів складових суддівської винагороди, що враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачем було подано відповідачеві заяву від 11.08.2020 з оригіналом відповідної довідки Львівського апеляційного господарського суду, яку вона просила долучити до матеріалів пенсійної справи та врахувати її під час обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Позивача було переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яка обчислена в розмірі 50% від суми пенсії за віком, яку ОСОБА_2 не отримував та яка є значно нижчою від отриманого ним щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказане підтверджується протоколом Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.08.2020.

25.08.2020 позивач звернулась із заявою до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

За поданою заявою Галицьким відділом обслуговування громадян в м.Львові (сервісний центр) Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 09.09.2020 № 6129-6456/б-02/8-1300/20 відмовлено у проведенні перерахунку про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника .

Відмову відповідач мотивує тим, що: відповідно до статті 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в таких розмірах: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 % пенсії за віком померлого годувальника. Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника залежить від страхового стажу годувальника та заробітку, який він одержував за життя та з якого було сплачено внески до Пенсійного фонду; частиною 3 статті 27 Закону № 1058 (зі змінами, які внесено Законом № 3668 та які набули чинності з 01 жовтня 2011 року) визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислено в розмірі 50 % пенсії за віком годувальника і її розмір з 11.08.2020 становить 6510, 93 грн. Пенсія виплачується в повному обсязі; ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років виплачується пенсія на умовах, визначених Законом № 1058, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсією. Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У зв`язку з тим, що для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 в розмірі 50 % від суми його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підстави відсутні.

Відповідач зазначив, що при обчисленні пенсії у зв`язку з втратою годувальника розрахунковий розмір такої пенсії для ОСОБА_1 буде меншим від пенсії за віком. Окрім того, відповідач вказав на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено лише пенсії або щомісячне довічне грошове утримання для суддів у відставці, інших пенсій або грошового утримання, у тому числі непрацездатним членам сім`ї по втраті годувальника, таким законом не передбачено.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як це визначено його преамбулою.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі ст.1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Як визначено п.1 ч.1 ст.25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням надаються, зокрема, такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення як пенсійне страхування у формі: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з положеннями ст.26 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, смерть годувальника відноситься до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги забезпечення особам за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1)пенсія за віком; 2)пенсія по інвалідності; 3)пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.10 цього ж Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Розділ V Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст.ст. 36-39) присвячений пенсії у зв`язку з втратою годувальника в солідарній системі.

Так, як установлено абз.1 ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1)чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2)діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3)чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно з абз.1 ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1)були на повному утриманні померлого годувальника; 2)одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно ж до абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З огдяду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 за сукупності встановлених обставин справи, має право на перехід, за своїм бажанням і в порядку, що визначений законом, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як непрацездатний член сім`ї померлого годувальника, для якої його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування та яка сама одержувала пенсію (за віком).

У частині ж бази для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд відзначає, що згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.5 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, судді, який вийшов у відставку може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка призначається при звільненні судді у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Окрім того, у цьому контексті суд також вважає за необхідне погодитися з доводами позивача про те, що встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст.126 Конституції України.

Відповідно ж до норм чинного законодавства України (п.10 ч.5 ст.48, ч.1 ст.140 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), забезпечення незалежності судді досягається в тому числі у спосіб надання певних соціальних гарантій членам їх сімей.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність обмеження особи в праві отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника через помилкову кваліфікацію органами Пенсійного фонду отримуваної померлим годувальником щомісячної грошової виплати (довічне грошове утримання судді у відставці), яка за своєю суттю, змістом і метою є тотожною до пенсійної виплати.

Проте, відповідачу на вищенаведені умови призначення пенсії у звязку з втратою годувальника підтверджено наступні обставини :

сімейні відносини підтверджуються Свідоцтвом про одруження НОМЕР_4 від 25 листопада 1969 року (а.с.24);

непрацездатність ОСОБА_1 (члена сім`ї судді) підтверджується тим, що вона досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV та перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України й отримує пенсію за віком (а.с.46-47);

перебування ОСОБА_1 (члена сім`ї судді) на повному утриманні померлого судді ОСОБА_2 , та одержання від нього допомоги, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 10 серпня 2020 року № 424, виданою Львівським комунальним ремонтно-аварійним підприємством Львівської міської ради;

наявність в годувальника (судді у відставці ОСОБА_2 ) на день смерті необхідного як страхового, так і спеціального стажу підтверджується записами у трудовій книжці від 21 січня 1961 року та розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та судді у відставці від 15.12.2006, виданим Львівським апеляційним господарським судом (а.с.34-38).

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується можливість призначення позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника, адже остання ним призначена на підставі норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, що підтверджується як його протоколом від 14 серпня 2020 року, так і листом від 09 вересня 2020 року за вих. № 6129-6456/Б-02/8-1300/20. Однак, призначаючи таку пенсію, відповідач не враховує спеціального статусу годувальника - судді у відставці ОСОБА_2 й ту обставину, що він отримував не пенсію за віком, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

У зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що позивач має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 , обчисленої відповідно до ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, обмеження максимального розміру такої пенсії не застосовуються, оскільки, відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», воно встановлене для пенсії за віком.

Окрім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

У даному випадку, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 звернулася зі заявою про перехід на відповідний вид пенсії 11.08.2020 року. Отже, пенсія у зв`язку з втратою годувальника підлягала призначенню позивачу з 11.08.2020, чого відповідачем безпідставно вчинено не було.

При цьому, рішення органу Пенсійного фонду, яким позивачу було відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, не містить інших підстав для відмови, які би могли визнаватися законними, й відповідач не навів їх у ході розгляду цієї справи.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 є протиправними, оскільки було порушене право позивача на призначення та отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_2 . У зв`язку з чим, відповідна позовна вимога позивача підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину у справі, суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.45 рішення в справі «Бочаров проти України», п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернулася позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Беручи до уваги вищенаведене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея,10, м. Львів, 79016, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) у здійсненні перерахунку та виплати без обмеження максимальним розміром пенсії, у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея,10, м. Львів, 79016, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) з 11.08.2020 перерахунок (обчислення) та виплачувати їй без обмеження максимальним розміром пенсії, у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.01.2020 року №07-11/5/20, виданої ліквідаційною комісією Львівського апеляційного господарського суду, з урахуванням фактично сплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.