Справа № 495зп-20/160
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 р.Справа № 495зп-20/160
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Кучма Костянтин Сергійович, м. Дніпро, повний текст складено 05.08.20 року по справі № 495зп-20/160

за позовом ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області , Ради адвокатів Дніпропетровської області , Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" , Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури , Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області , Прокуратури Дніпропетровської області , Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області , Криворізького районного суду Дніпропетровської області , Третього апеляційного адміністративного суду

треті особи: Адвокатське об`єднання "Всеукраїнська спілка адвокатів" , Громадська спілка" Асоціація захисту прав людини в Україні" , ОСОБА_2

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- зупинити дію Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області № 6/ДПР-19 від 13.06.2019 про позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на заняття адвокатською діяльністю;

- зобов`язати Раду адвокатів Дніпропетровської області, Недержавну некомерційну професійну організацію "Національна асоціація адвокатів України" негайно внести до Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката ОСОБА_3 такі відомості: інформацію про зупинення дії Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області № 6/ДПР-19 від 13.06.2019 про позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на заняття адвокатською діяльністю.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, за умов недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та просить: скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року; зупинити дію Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області № 6/ДПР-19 від 13.06.2019 про позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на заняття адвокатською діяльністю; зобов`язати Раду адвокатів Дніпропетровської області, Недержавну некомерційну професійну організацію "Національна асоціація адвокатів України" негайно внести до Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката ОСОБА_3 такі відомості: інформацію про зупинення дії Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області № 6/ДПР-19 від 13.06.2019 про позбавлення адвоката ОСОБА_3 права на заняття адвокатською діяльністю; копію ухвали надіслати сторонам для негайного виконання, роз`яснивши, що оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали не враховано ту обставину, що клієнти позивача потребують негайного захисту у 38 судових справах, 3 у досудовому слідстві, а також за договорами про надання правової допомоги у кількості 167, укладеними позивачем з 06.09.2015, водночас, така відмова у задоволенні заяви позивача заподіє шкоди правам та інтересам як позивача, так і третіх осіб, зокрема тих, з якими укладені договори про надання правової допомоги, і буде мати незворотні наслідки. Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі безпідставно послався на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 160/6323/19, оскільки така ухвалена за інших правових підстав, та не надав оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи. Посилається на те, що факт позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю впливає на професійну діяльність позивача і приводить до негативних наслідків щодо цієї діяльності, впливає на його репутацію; застосованим дисциплінарним заходом здійснено втручання у його право на працю, яке нерозривно пов`язане з правом на життя. Вказує, що розгляд заяви про забезпечення позову без виклику сторін є протиправним за своєю суттю. Просить урахувати висновки судових інстанцій у справі № 320/3497/19, висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі № 420/4262/19, висновки Європейського Суду з прав людини щодо реалізації права на ефективний засіб захисту і судову практику з питань забезпечення позову, наполягаючи на тому, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач просить залучити в якості представників та допитати в якості свідків 25 фізичних осіб, дослідити документи, надані до заяви-клопотання, та зобов`язати Раду адвокатів Дніпропетровської області, Недержавну некомерційну професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" подати до суду звіт про виконання судового рішення про забезпечення позову протягом 3 днів з моменту отримання такого судового рішення.

У заяві-клопотанні позивач просить витребувати з основної справи, що знаходяться у суду першої інстанції документи на підтвердження оплати комунальних послуг, завірену печаткою копію вираження вдячності за допомогу в діяльності Марсельського Представництва, на 1 аркуші (т. 5 а. с. 100); залучити в якості представників та допитати в якості свідків 25 фізичних осіб, дослідити документи, додані до заяви-клопотання від 19.12.2019 (на 63 аркушах, знаходяться у матеріалах основної справи), додані до заяви-клопотання від 12.07.2020 у справі № 160/6323/19 оригінал газети «Моя Домашняя газета» № 11 за середу 10.07.2020 року, на 32 сторінках; завірені печаткою копії сторінок статті «Узнаєм ли ми, что случилось с ОСОБА_4 ?» з газети «Моя Домашняя газета» № 11 за середу 10.07.2020, на 5 аркушах.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 категорично заперечує в повному обсязі та не погоджується з її доводами. Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, а оскаржувана ухвала прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, є законною, вмотивованою та обґрунтованою, з огляду на що відсутні будь-які правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача, а тому просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Просить судовий розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Інші учасники судового процесу своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Всі учасники справи належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

21.10.2020 від імені ОСОБА_1 через засоби електронного зв`язку до суду надійшла заява-клопотання про відкладення судового засідання.

21.10.2020 від імені представника позивача ОСОБА_2 через засоби електронного зв`язку до суду надійшла заява-клопотання про відкладення судового засідання.

Вказані заяви надійшли на офіційну електронну пошту Другого апеляційного адміністративного суду, проте, зазначені файли не підписані електронним цифровим підписом.

Згідно з частинами сьомою, восьмою, десятою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 за № 851-IV (далі - Закон № 851) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч. 1 ст. 6 Закону № 851).

За правилами ч. 1 ст. 7 Закону № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 2 ст. 6 Закону № 851).

Отже, оскільки зазначені вище клопотання не містять електронного цифрового підпису, вони не є документами у розумінні зазначених вище норм, а тому у суду відсутні передбачені законом підстави для їх розгляду.

Обґрунтувань ненакладення електронного цифрового підпису клопотання, подані від імені ОСОБА_1 та від імені позивача Станіславчук Ірини Микилоївни, не містять.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Частиною другою статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі:

1) повторного протягом року вчинення дисциплінарного проступку;

2) порушення адвокатом вимог щодо несумісності;

3) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики.

Колегія суддів наголошує на тому, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову як адвокат, у зв`язку з прийняттям Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області рішення від 16.05.2019 за № 6/ДПП-19 про позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на заняття адвокатською діяльністю.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , дійшов висновку про відсутність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення про позбавлення заявника права на зайняття адвокатською діяльністю; заявником не наведено мотивів, відповідно яким відмова у зупиненні дії оскаржуваного рішення може істотно ускладнити чи не унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника; заявником не надано жодних документів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів.

Суд першої інстанції в ухвалі також звернув увагу на те, що у разі забезпечення позову шляхом визначеним заявником, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, зважаючи на те, що вказане вище рішення та дії відповідачів є предметом позову у цій справі, судом фактично буде ухвалено рішення щодо вирішення спору по суті наперед.

Окрім того, заявником неодноразово подавались заяви про забезпечення позову з тими самими вимогами та з тих самих підстав та ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду і постановами Третього апеляційного адміністративного суду були надані правові оцінки вищезазначеним заявам, зокрема, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 160/6323/19 встановлено відсутність підстав для задоволення аналогічної заяви.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову та вважає за необхідне зауважити на таке.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує на те, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач фактичне просить вирішити спір по суті шляхом винесення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову.

Так, позивачем у позовній заяві (з урахуванням уточнень) заявлено про скасування рішення від 16.05.2019 за № 6/ДПП-19, виданого Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області у межах повноважень, і його зупинення в порядку забезпечення позову фактично вказує на вирішення позовних вимог в адміністративному спорі по суті предмета позову.

Колегія суддів погоджується з позивачем, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, втім, такий захист застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Стосовно доводу, що факт позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю впливає на професійну діяльність позивача і приводить до негативних наслідків щодо цієї діяльності та іншої діяльності, впливає на його репутацію, колегія суддів уважає за необхідне наголосити, що дисциплінарна відповідальність завжди носить негативний характер щодо особи, до якої вона застосовується, з огляду на характер, як захід примусу.

Аргумент про те, що застосованим дисциплінарним заходом здійснено втручання у його право на працю, яке нерозривно пов`язане з правом на життя, колегією суддів не приймається, оскільки вимагає оцінки пропорційності застосованого заходу вчиненого дисциплінарного проступку, що не допустимо при вирішенні питання забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області застосовано до заявника захід дисциплінарного впливу, який передбачений Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і наявність ознак протиправності оскаржуваного нормативно - правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів має враховуватися саме остання правова позиція.

Доводи позивача, наведені в заяві та апеляційній скарзі, з посиланням на докази: укладені угоди з фізичними особами про надання правничої допомоги, рахунки на комунальні послуги, тощо, а також письмові докази, додані позивачем до заяви-клопотання, досліджені судом апеляційної інстанції, не є свідченням, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань позивача про виклик свідків, витребування документів з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України та підстави, визначені позивачем у заяві про забезпечення позову.

Окрім того, жоден із учасників справи не висловив заперечень на доводи позивача про наявність у останнього укладених угод про надання правничої допомоги, наявністю рахунків на комунальні послуги, тощо.

Посилання позивача на висновки судових інстанцій у справі № 320/3497/19, висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі № 420/4262/19, колегія суддів не бере до уваги, оскільки правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20 мають перевагу у часі. Водночас, позиція судів першої та апеляційної інстанцій не є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції, так як частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З висновками Європейського Суду з прав людини щодо реалізації права на ефективний засіб захисту оскаржуване судове рішення узгоджується та їм не протирічить.

Щодо розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції без виклику сторін, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини другої та третьої статті 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Тобто, за загальним правилом, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення сторін.

Неповідомлення судом першої інстанції позивача про факт розгляду заяви про забезпечення позову, як і відсутність сторін у справі у судовому засіданні під час прийняття ухвали за результатами розгляду заяви про забезпечення позову, не призвела до неможливості оскарження ухвали позивачем.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в оскаржуваній ухвалі аналізу аргументів заяви про забезпечення позову, що суперечить п. 3 ч. 2 ст. 246 КАС України, яка зобов`язує суд робити мотивовану оцінку кожного аргумента, наведеного учасниками справи, суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Водночас, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваної ухвали досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору з урахуванням усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову у справі № 495зп-20/160 не підлягає задоволенню.

З огляду на висновки суду апеляційної інстанції та положення статті 382 КАС України, підстави для зобов`язання Ради адвокатів Дніпропетровської області, Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України" подати до суду звіт про виконання судового рішення про забезпечення позову протягом 3 днів з моменту отримання такого судового рішення відсутні.

Доводи та аргументи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою суду першої інстанції.

Щодо посилання в апеляційній скарзі про те, що відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції проігнорував те, що така справа йому не підсудна, як і Третьому апеляційному адмінстративному суду, який є відповідачем відповідно до позовних вимог у редакції від 22.12.2019, колегія суддів уважає за необхідне зауважити на таке.

Відповідно до ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року матеріали справи № 495зп-20/160 разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року передано голові Третього апеляційного адміністративного суду для вирішення питання щодо передачі справи за підсудністю, за розпорядженням від 27.08.2020 р. якого відповідні матеріали передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року апеляційну скаргу у справі № 495зп-20/1б0 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, Ради адвокатів Дніпропетровської області, Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України», Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Криворізького районного суду Дніпропетровьскої області, Третього апеляційного адміністративного суду, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Адвокатське об`єднання «Всеукраїнська спілка адвокатів», Громадська спілка «Асоціація захисту прав людини в Україні», ОСОБА_2 , про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - передано за підсудністю до Другого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі № 495зп-20/160 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 26.10.2020 року