Справа № 640/15909/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві № 19.12 від 13.06.2019 про визнання реклами магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з умовною назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " недобросовісною;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 0014 від 12.07.2019 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення відповідача є обґрунтованими та правомірними.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 7-1 про надання рекламних послуг від 14.08.2018, на виконання вимог якого ФОП ОСОБА_1 надав макет рекламних матеріалів.

На підставі наданого позивачем макету ФОП ОСОБА_2 здійснила його друк на рекламний носій та розмістила його на шляховій стіні Київського метрополітену станції "Позняки".

Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві (далі - Управління) звернулося до ТОВ «Команда-А» з вимогою № 06.6/4485 від 20.03.2019, в якій відзначило про необхідність надання документів, пояснень, а також інформації, необхідної для здійснення повноважень щодо контролю за дотриманням вимог законодавства про рекламу.

У відповідь на вказану вимогу, у своєму листі вих. № 2/03 від 03.04.2019 ТОВ «Команда-А», серед іншого, зазначило, що: «Товариство, як розповсюджувач реклами, передає значну кількість рекламних конструкцій в оренду іншим рекламним агентствам. Тим самим рекламні агентства набувають право на розповсюдження реклами, а отже стають розповсюджувачем реклами.

Одним з таких рекламних агентств є ФОП ОСОБА_2 , яка проводила рекламну кампанію з вказаним у додатку сюжетом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в київському метрополітені на станції «Позняки».

Згідно наданих документів від ФОП ОСОБА_2 повідомляємо, що рекламна кампанія « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з даним сюжетом розміщувалася з 07.02.2019 по 06.03.2019. По відношенню до ФОП ОСОБА_2 рекламодавцем даної реклами є ФОП ОСОБА_1 . Вартість розповсюдженої реклами за 1 місяць прокату склала: станція «Позняки» - 8800,00 грн. без ПДВ».

Після отримання 04.04.2019 Управлінням відповіді від ТОВ «Команда-А», головним спеціалістом ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві Самсоненком Р.В. 15.04.2019 складено протокол про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про рекламу, в обґрунтування якого зазначено, що реклама магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розповсюджена ФОП ОСОБА_1 в приміщенні Київського метрополітену станції «Позняки» не містить відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію.

Також, 16.04.2019 та 07.05.2019 Управлінням повторно надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 вимоги № 06.6/6682 і № 06.6/8810 про надання: пояснень, фото-звіту розміщеного рекламного матеріалу після затвердженого макету, затверджений макет реклами, а також іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Управлінням рішення.

На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 15.04.2019, 15.05.2019 прийнято рішення про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 щодо розповсюдження реклами магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розповсюдженої ФОП ОСОБА_1 в приміщенні Київського метрополітену на станції «Позняки», яка не містить відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію.

Вказані вимоги позивач отримав у квітні та травні 2019 року, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення: за квітень 2019 та від 11.05.2019.

У подальшому, 08.05.2019 на адресу Управління від ФОП ОСОБА_1 надійшли запитувані документи.

Управлінням 13.06.2019 проведено розгляд справи відносно ФОП ОСОБА_1 та складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу № 19/064. Цього ж дня Управлінням відносно позивача винесено спірне рішення № 19.12 «Про визнання реклами магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з умовною назвою " ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Цього ж дня, у зв`язку з тим, що очікуваний розмір штрафних санкцій перевищує 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також через необхідність направлення матеріалів справи до Держпродспоживслужби, складено службову записку від 13.06.2019 про продовження розгляду справи на три місяці.

Управлінням акцентовано, що згідно з актом надання послуг № 81 від 06.03.2019 та копією рахунку на оплату № 44 від 08.01.2019 до договору № 7-1 від 14.08.2018 про надання рекламних послуг, вартість виготовленої/розповсюдженої реклами становить 8 800 грн., без урахування ПДВ. Отже розмір очікуваної штрафної санкції становить 44 000 грн.

Надалі, листом від 20.06.2019 №06.6/11248 Управлінням направлено до Держпродспоживслужби матеріали справи стосовно ФОП ОСОБА_1 для прийняття рішення про накладання штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Держпродспоживслужбою 12.07.2019 прийнято № 0014 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 44 000 грн.

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про відповідність макету реклами встановленим законом вимогам, зокрема, щодо розміщення в ній відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару. Також суд вказав, що Держпродспоживслужби недотримано встановленої процедури розгляду справи та прийняття рішення про накладення на позивача штрафу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України регулює Закон України «Про рекламу» (стаття 2)

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про рекламу» реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

За визначенням абзацу сьомого частини першої статті 1 Закону України «Про рекламу» недобросовісна реклама - реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження;

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про рекламу» недобросовісна реклама забороняється.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що замовчування (незазначення) у рекламі про знижку цін на продукцію, про розпродаж відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару є недобросовісною рекламою.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про рекламу» передбачено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про рекламу» контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, в тому числі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

На вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону України «Про рекламу» відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами. Рекламодавець - особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження (частина перша статті 1 Закону України «Про рекламу»).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про рекламу» рішення щодо визнання реклами недобросовісною приймають державні органи, визначені у статті 26 цього Закону.

Згідно пунктів 9-12 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі - Порядок № 693), підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк. За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Відповідно до пунтку 18 Порядку №693 за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Згідно частини четвертої статті 27 Закону України «Про рекламу» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що рекламодавці несуть відповідальність у вигляді штрафу за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами, зокрема щодо замовчування (незазначення) у рекламі про знижку цін на продукцію, про розпродаж відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару є недобросовісною рекламою.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваних рішень слугували встановлені відповідачами обставини розповсюдження позивачем в приміщенні Київського метрополітену на станції «Позняки» реклами магазину «Rieker», яка не містить відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, а також співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

В обґрунтування своєї позиції, відповідачі вказували, що факт допущеного порушення був зафіксований спеціалістами Управління в приміщенні Київського метрополітену на станції «Позняки». У свою чергу позивач на вимогу контролюючого органу не надав відповідні матеріали фотофіксації, що були передбачені пунктом 2.1.5 договору, укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що долучені Управлінням роздруківки фотоматеріалів (а.с. 88-89) не містять відомостей ні про місце розташування, ні про час, ні про осіб, якими зафіксовані відповідні зображення. До того ж, якість наданих суду матеріалів, не дає змоги встановити дійсну відсутність на зафіксованому зображенні спірної інформації щодо дати початку і закінчення знижки цін на продукцію, при тому, що відомості про місце, а також співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару присутні на наданому відповідачем зображенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що надані відповідачем роздруківки не є допустимими та достовірними доказами порушень у розумінні частин статей 74, 75 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Щодо доводів скаржника про те, що позивачем не було надано фото-звіту розміщеної реклами, то колегія суддів наголошує на тому, що питання дотримання договірних зобов`язань сторонами договору про розміщення реклами, жодним чином не впливає на визначення реклами як такої, що є недобросовісною та такою, що не містить всієї визначеної законом інформації. У даному випадку, відсутність чи ненадання позивачем на вимогу контролюючого органу фото-звіту про виконання умов договору з розміщення спірної реклами, не може бути підставою для визнання такої реклами недобросовісною та для накладення на позивача у зв`язку із цим штрафу.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем були надані як відповідачам, так і до суду направлений виконавцю робіт з розміщення реклами макет, який містить всі визначені частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про рекламу» відомості, у тому числі і дату початку й закінчення знижки цін на продукцію (а.с. 17-18). Тобто, позивач, як рекламодавець, належним чином виконав свої обов`язки надавши для розміщення ФОП ОСОБА_2 рекламний матеріал, що відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на це, враховуючи ненадання відповідачами інших належних, допустимих та достовірних доказів протилежного, колегія судів дійшла висновку, що підстави для визнання спірної реклами недобросовісною і, як наслідок, для накладення на позивача штрафу, були відсутні.

Окрім того, як вірно вказав суд першої інстанції, позивача не було повідомлено про розгляд 12.07.2019 справи про накладення на нього штрафу.

Згідно пунктів 14, 16 Порядку №693 Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз викладеного свідчить, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу може здійснюватися за відсутності особи щодо якої її порушено, виключно у випадку належного повідомлення цієї особи про розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача про розгляд питання накладення на нього штрафу 12.07.2019 повідомлено не було.

Наведених обставин не спростовують доводи скаржника щодо належного повідомлення позивача про розгляд 13.06.2019 питання визнання спірної реклами недобросовісною.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваних рішень відповідачів.

Щодо доводів скаржника в частині стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Порядок розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення визначений статтею 252 КАС.

Згідно пункту 3 частини першої статті 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частини другої статті 252 КАС заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя статті 252 КАС).

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).

У відповідності до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги б/н від 06.08.2019, укладений із адвокатом Щедріним Р.А., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 12-10/2019 від 12.10.2019 на суму 5 500 грн, квитанції до прибуткових касових ордерів № 20-08/19 та № 12-10/19, за якими сплачено 5500 грн за представлення та захист прав та інтересів клієнта - позивача по справі № 640/15909/19.

Згідно детального опису виконаних робіт, адвокатом було здійснено:

- 3 години- складання позовної заяви - 3000 грн;

- 0,5 години - ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн;

- 2 години - складання відповіді на відзив - 2000 грн.

Колегія суддів приймає понесені позивачем витрати з огляду на вартість однієї години роботи адвоката у 1000 грн та написання позовної заяви у 3000 грн, оскільки відповідний розмір винагороди був обумовлений сторонами у договорі.

Оскільки відповідачами не було надано заяви щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5500 грн, то у суду першої інстанції відповідно до частини шостої статті 134 КАС були відсутні підстави для перевірки таких обставин, з огляду на що, колегія суддів відхиляє наведені в апеляційній скарзі обставини неспівмірності стягнутих витрат.

Ненадсилання позивачем документів щодо понесених витрат відповідачам, не може слугувати підставою для відмови у їх розподілі, оскільки відповідної норми положення статті 134 КАС не містять.

Обставини відсутності у договорі про надання правової допомоги посилання на конкретну судову справу, подання попереднього розрахунку судових витрат, неподання книги обліку доходів та витрат адвоката, жодним чином не впливають на можливість стягнення спірних витрат.

Таким чином, у ході апеляційного розгляду колегія суддів не встановила порушення судом першої інстанції порядку розподілу судових витрат.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя І.В. Федотов