Справа № 200/3446/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року справа № 200/3446/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретар судового засідання - Харечко О.П., за участю представника відповідача Сенникова А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року (повний текст складено 20 липня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/3446/20-а (суддя в 1 інстанції - Олішевська В.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо невживання заходів для повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в розмірі 13003,54 грн., зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в розмірі 13003,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 15.01.2004 р. внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця. З 02.12.1998 р. позивач є пенсіонером. За період з січня 2017 р. по грудень 2018 р. позивачем було перераховано 13003,54 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 06.08.2019 р. позивач звернулась до відповідача з заявою, відповідно до якої просила відкоригувати звіти по єдиному внеску за 2017 р. та повернути зайво сплачені суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону про ЄСВ, з 2017 р. фізичні особи - підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком і отримують відповідно до закону пенсію. ГУ ДПС у Донецькій області було відмовлено повернути зайво сплачені суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач вважає відмову незаконною та звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі № 200/3446/20-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо невживання заходів для повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2016 року по листопад 2018 року в розмірі 14598,54 грн.; зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області повернути Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2016 року по листопад 2018 року в розмірі 14598,54 грн.; стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погодившись з таким рішенням, Головним управлінням ДПС у Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець. Перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 р. по 01.04.2017 р. - 2 група, з 01.04.2017 р. по теперішній час - 1 група. Відповідач зазначає, що позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску відповідно до ч. 4 Закону України № 2464 з 01.01.2018 р. Отже до 01.01.2018 р. пільговою категорією вважалися лише пенсіонери за віком або особи з інвалідністю. За даними Пенсійного фонду України у 2016, 2017 роках ФОП ОСОБА_1 отримувала пенсію по втраті годувальника та повинна була сплачувати єдиний внесок та надавати звітність за цей період. За період з 01.04.2015 р. ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала ЄСВ та остаточно суму боргу сплатила 18.10.2018 р. Позивачем самостійно були надані звіти по єдиному внеску за 2016 та 2017 роки. Звіт за 2018 р. не надавався, оскільки платник з 01.01.2018 р. має позначку 2 (є особою, що досягла пенсійного віку). Відповідач також зазначає, що ОСОБА_1 з заявою про повернення помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. уточнюючої звітності за ці періоди не надала, а надала звіти які вже були подані. Поверненню підлягають саме надміру та/або помилково сплачені кошти єдиного внеску, але жодна з цих обставин не розповсюджуються на ФОП ОСОБА_1 , оскільки за останньою не обліковуються ані надмірна, ані помилково сплачених коштів з єдиного внеску у розмірі 13003,54 грн. Крім того на рахунку позивача не обліковується помилково сплачені суми єдиного внеску.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець за № 2 001156, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія В01 № 003017, з 02.12.1998 р. отримує пенсію за віком, з 22.03.2011 року - позивач перебуває на обліку в пенсійному фонді як одержувач пенсії в разі втрати годувальника (арк.справи 6-10, 118).

ОСОБА_1 звернулась до Покровської державної податкової інспекції Покровсько - Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області з заявою від 06.08.2019 р., відповідно до якої просила помилково сплачений єдиний внесок перерахувати на рахунок НОМЕР_1 в Державному ощадному банку України. В обґрунтування зазначеної заяви зазначено, що позивач зареєстрована з 15.01.2004 р. як фізична особа підприємець, з 02.12.1998 р. є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідчення. Відповідно п. 4 ч. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та пп. 2.1.3 п. 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою ПФУ від 27.09.2010 р. № 21-5 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пунктах 4 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. В період 2016-2018 років позивач зазначає, що помилково надавала до Покровської державної податкової інспекції Покровсько - Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску з сумою нарахованого єдиного внеску. Оскільки позивач вважає, що звільнена від сплати ЄСВ нормою ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування до Покровсько - Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області не подавала та договір про добровільну участь не укладала, в зв`язку з чим просила повернути помилково сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р. Також в заяві зазначено про направлення відкоригованих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску без нарахування сум єдиного внеску за 2016 р., 2017 р. та 2018 р. (арк.справи 11-12).

Головним управлінням ДПС у Донецькій області надана відповідь від 12.09.2019 № 2559/10/05-99-5333, відповідно до якої зазначено, що процедура повернення коштів платникам визначає Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів № 193/28323 від 05.02.2016 р. Відповідно до Порядку, повернення коштів платникам єдиного внеску або перерахування коштів на відповідні рахунки здійснюється на підставі Заяви, заповненою належним чином за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку та завірених копій платіжних доручень або квитанцій. За даними інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 код платежу 71040000 станом на 01.09.2019 р. сума заборгованості складає 5946,50 грн. Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено перелік платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, порядок нарахування та сплати єдиного внеску. Пільговою категорією вважались лише пенсіонери за віком або особи з інвалідністю (ч. 4 ст. 4 у редакції Закону № 2464 до 01.01.2018 р.). За даними ПФУ у 2016 та 2017 роках ОСОБА_1 отримувала пенсію по втраті годувальника та повинна була сплачувати єдиний внесок та надавати звітність за цей період. ОСОБА_1 були надані звіти по єдиному внеску за 2016 та 2017 роки, звіт на 2018 рік не надавався. В зв`язку з чим заява позивача залишена без виконання, а відкориговані звіти не можуть бути прийняті, так як вже подані звіти за 2016 та 2017 роки та вважаються актуальними.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі ст. 1 Закону № 1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 та п.п. 2.1.3 п. 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року № 3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року, ст. 4 Закону № 2464 доповнена ч. 4 наступним змістом: особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначеною нормою визначені дві умови звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску: наявність статусу пенсіонера за віком або інваліда факт отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги.

Тобто, критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється відповідно до умов, визначених законом.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI було викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.».

В аспекті внесених змін слід відзначити, що запропонована редакція текстуально більш чітко окреслює коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, залежно від настання страхових ризиків, зумовлених досягненням пенсійного віку (загального, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, або спеціального, що зумовлює призначення пенсії за віком) та отриманням особою інвалідності, незалежно від виду призначеної та виплачуваної особі страхової виплати чи соціальної допомоги.

В зв`язку з чим якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, то така фізична особа - підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.

Отже, частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону N 1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Оскільки з 2 грудня 1998 року позивачу призначена пенсія за віком, а з 22.03.2011 року - пенсія по втраті годувальника, суд зазначає, що позивач у даному випадку не втратив право на пенсію за віком, а лише скористався правом, передбаченим статтею 37 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", згідно з якою члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію, та не повинен сплачувати єдиний внесок.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 814/779/17).

Крім того колегія суддів зазначає, що позивач не надавала згоду на добровільну участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, про що зазначено в поясненнях позивача та відповідача.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про безпідставне посилання відповідача на те, що на позивача не розповсюджуються пільги які передбачені ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 в редакції до 01.01.2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до податкового органу були подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску з додатками за 2013 р., 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р. (арк.справи 69-75, 113-117, 119-122, 167-174).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачувався єдиний соціальний внесок що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника в АІС «Податковий блок» код платежу 71040000 за період з 2012 року по 2018 р. та доданими копіями квитанцій про сплату єдиного внеску за період 2015 - 2016 роки. (арк.справи 76-91, 177 - 184).

Наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 року № 193/28323, затверджений Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів (далі Порядок № 6).

Відповідно до п. 3 Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 6 від 16.01.2016 року (далі - Порядок № 6) неналежний платник - платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску; помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника.

Згідно з п. 5 Порядку № 6 повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

На підставі п. 6 Порядку № 6 повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення (далі - Заява), а саме у випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку.

Заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено Кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.

У випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених Коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення.

Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Фактично у спірних правовідносинах йдеться про помилково сплачені суми єдиного внеску на відповідний рахунок 3719 суми коштів, які на певну дату сплачені особою (особа - яка не є платником єдиного внеску).

На підставі п. 43.3 ст. 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Факт надмірної/помилкової сплати позивачем єдиного внеску обумовлює повернення цих коштів податковим органом у передбаченому законодавством порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року (справи № 805/2195/17-а).

Таким чином колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання податкового органу повернути помилково сплачену суму єдиного внеску позивачу за його заявою позивачем від 06 серпня 2019 року про повернення помилково сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з січня 2016 р. по грудень 2018 р., тобто підлягає захисту порушене право позивача в межах строку 1095 днів, тобто з 06 серпня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи а саме витягу з інтегрованої картки платника в АІС «Податковий блок» код платежу 71040000 та наданих копій квитанцій сума сплаченого єдиного внеску, який підлягає поверненню за період з серпня 2016 року по листопад 2018 р (останній місяць в якому була сплата ЄСВ згідно облікової картки позивача) включно складає - 14598,54 грн. (а саме 2016 р. - 1595 грн., 2017 р. - 5280 грн., 2018 р. - 7723,54 грн.).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо невживання заходів для повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2016 року по листопад 2018 року в розмірі 14598,54 грн. та зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 помилково сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2016 року по листопад 2018 року в розмірі 14598,54 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі № 200/3446/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі № 200/3446/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова