Справа № 420/8021/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8021/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 серпня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови нарахувати та виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на отриману 24.02.2020 року пенсію в розмірі 579 928,30 грн. однією сумою без застосування постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 579 928,30 грн., нарахованої 13.12.2018 року та отриманою 24.02.2020 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року по справі №815/1211/18 та виплатити зазначену компенсацію однією сумою у відповідності до приписів статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - за рахунок коштів Пенсійного фонду України без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року по справі №815/1211/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року по зазначеній справі, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення перерахунку позивачу пенсії за вислугу років на підставі довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 року №4/4-129-Тл/2-17 в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення та її виплати з 01 травня 2016 року пенсії без застосування обмежень максимального розміру пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити позивачу перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення згідно довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 року №4/4-129-Тл/2-17, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №718, виходячи з суми грошового забезпечення 29142,40 грн. та провести її виплату без обмежень максимального розміру пенсії, починаючи з 01 травня 2016 року. Стягнуто з відповідача на користь Позивача різницю між фактично отриманою та перерахованою у новому розмірі пенсією за вислугу років згідно довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 р. №4/4-129-Тл/2-17, в розмірі 90 відсотків з суми грошового забезпечення 29142,40 грн. без обмежень максимального розміру, починаючи з 01 травня 2016 року.

Враховуючи, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року набрало чинності 28.11.2018 року, але так і не було виконано відповідачем, позивач заявою від 18.12.2018 року направив звернення до відповідача щодо виконання рішення суду.

Листом від 02.01.2019 року за №2885/Г-11 позивача повідомлено про здійснення перерахунку його пенсії за судовим рішенням, проте доплату за період з 01.06.2016 року по 27.11.2018 року в загальній сумі 579 928.30 грн. буде виплачено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 та Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року №20-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1189/32641.

Позивач вказує на те, що 24.02.2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області здійснено безготівкове зарахування грошових коштів на пенсійний рахунок позивача, відкритий в АТ "Ощадбанк" згідно виконавчого документа, виданого Одеським окружним адміністративним судом по справі №815/1211/18, за яким стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та перерахованою у новому розмірі пенсією за вислугу років.

В подальшому, позивач звернувся на Урядову «Гарячу лінію» з метою отримання інформації: чи була йому нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», норм Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Листом від 31.07.2020 року за №6536-6305/Г-02/8-1500/20, позивача лише повідомлено про здійснення перерахунку його пенсії за іншим судовим рішенням, та про те, що по справі №815/1211/18 згідно проведеного відповідачем перерахунку пенсії, 24.02.2020 року Державною казначейською службою України здійснено виплату заборгованості за вказаним судовим рішенням в сумі 579 928,30 грн., проте не зазначено про виплату компенсації за втрату частину доходу - нарахованої в грудні місяці 2018 року але своєчасно не виплаченої мені суми пенсії в сумі 579 928.30 грн.. яка була виплачена лише 24.02.2020 року.

Таким чином, позивач зазначає, що питання щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за отриману 22.02.2020 року позивачем пенсійної виплати в розмірі 579 928,30 грн. без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» відповідачем було не вирішено.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

17 вересня 2020 року від представника ГУ ПФУ в Одеській області надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 на 45 арк. (вхід. №37447/20).

Відповідач відзив на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 28 жовтня 2020 року, інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача, а також перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Позивач з 20.03.2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (зі змінами) як інвалід війни 2-ї групи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення та дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 р. №4/4-129-Тл/2-17 в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення та її виплати з 01 травня 2016 року пенсії без застосування обмежень максимального розміру пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення згідно довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 р. №4/4-129-Тл/2-17, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 718, виходячи з суми грошового забезпечення 29142,40 грн. та провести її виплату без обмежень максимального розміру пенсії, починаючи з 01 травня 2016 року;

- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та перерахованою у новому розмірі пенсією за вислугу років згідно довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 р. №4/4-129-Тл/2-17, в розмірі 90 відсотків з суми грошового забезпечення 29142,40 грн. без обмежень максимального розміру, починаючи з 01 травня 2016 року;

- допущено до негайного виконання рішення суду - у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) - отримувач коштів УК у м.Одесі/Київський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 4032, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили - 28 листопада 2018 року.

13 грудня 2018 року Одеським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист №815/1211/18.

18 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виконання рішення суду.

Листом від 02.01.2019 року за №2885/Г-11 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача про здійснення перерахунку його пенсії за судовим рішенням, проте доплату за період з 01.06.2016 року по 27.11.2018 року в загальній сумі 579 928.30 грн. буде виплачено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 та Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року №20-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1189/32641 (а.с.9).

11 січня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області з заявою щодо вжиття заходів по виконанню рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року по справі №815/1211/18 у найкоротший термін.

Листом від 15.05.2019 року за №16-13-06/1617 Головне управління ДКСУ в Одеській області повідомило позивача про те, що відповідач не має відкритих рахунків в органах казначейства та дано посилання на аргументацію боржником виконувати рішення суду з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (а.с.14-15).

24.02.2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області здійснено безготівкове зарахування грошових коштів на пенсійний рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк» згідно виконавчого документа, виданого Одеським окружним адміністративним судом по справі №815/1211/18, за яким стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою та перерахованою у новому розмірі пенсією за вислугу років. З виписки АТ «Ощадбанк» вбачається про зарахування 24.02.2020 року безготівкових коштів на виконання зазначеного вище судового рішення по справі №815/1211/18 в сумі 579 928,30 грн. (а.с.16).

15 липня 2020 року позивач звернувся на Урядову «Гарячу лінію» з метою отримання інформації: чи була йому нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», норм Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Листом від 31.07.2020 року за №6536-6305/Г-02/8-1500/20, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило про здійснення перерахунку пенсії позивача за судовим рішенням, та про те, що по справі №815/1211/18 згідно проведеного відповідачем перерахунку пенсії, 24.02.2020 року Державною казначейською службою України здійснено виплату заборгованості за вказаним судовим рішенням в сумі 579 928,30 грн.

У вказаному листі відсутня інформація про виплату компенсації позивачу за втрату частину доходу - нарахованої в грудні місяці 2018 року але своєчасно не виплаченої позивачу суми пенсії в сумі 579 928.30 грн. яка була виплачена лише 24.02.2020 року.

Таким чином, позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строки виплати пенсії протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, (елементами якого є законність, юридична визначеність, заборона свавільності, доступ до правосуддя в незалежних і безсторонніх судах, повага до прав людини, недискримінаційність та рівність перед законом).

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок № 159).

Згідно ст.1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами ст.2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно приписів ст.ст.3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно п.1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п.2 Порядку №159).

За змістом п.3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - органом прокуратури) добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 17.09.2020 року (справа №300/544/19), від 14.07.2020 року (справа №750/1512/16-а), від 15.04.2019 року (справа № 727/7818/16-а), від 20.02.2018 року (справа №336/4675/17), від 14.05.2019 року (справа № 804/2994/18), від 12.06.2019 року (справа № 425/38/17), від 21.06.2018 року (справа №523/1124/17) та від 03.07.2018 року (справа №521/940/17).

Відповідно до ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року по справі №815/1211/18, яке набрало законної сили - 28 листопада 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нездійснення перерахунку позивачу пенсії за вислугу років на підставі довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 року №4/4-129-Тл/2-17 в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення та її виплати з 01 травня 2016 року пенсії без застосування обмежень максимального розміру пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити позивачу перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення згідно довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 року №4/4-129-Тл/2-17, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №718, виходячи з суми грошового забезпечення 29142,40 грн. та провести її виплату без обмежень максимального розміру пенсії, починаючи з 01 травня 2016 року.

Проте зазначене рішення у вказаній частині виконано 24.02.2020 року.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За нормами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Суд також звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

За приписами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 року № 2а-1102/09/2670, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що у розумінні Закону № 2050 пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Отже позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати пенсії.

Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Відповідачу з моменту набрання законної сили зазначеним судовим рішенням (28.11.2018 року) належало провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення згідно довідки Державної пенітенціарної служби України від 19.01.2017 року №4/4-129-Тл/2-17, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №718, виходячи з суми грошового забезпечення 29142,40 грн. та провести її виплату без обмежень максимального розміру пенсії, починаючи з 01 травня 2016 року, проте таку виплату проведено лише 24.02.2020 року.

Після набрання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі №815/1211/18 законної сили та у зв`язку з несвоєчасним виконанням зазначеного рішення відповідачем, позивач набув права на компенсацію.

З урахуванням наведених приписів чинного законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що за період з 28 листопада 2018 року по 24 лютого 2020 року з вини відповідача позивачу не нараховано і не виплачено доходи, на які він мав право з урахуванням п. 4 Порядку №159.

Суд акцентує увагу, що у Законі № 2050-III та Порядку № 159 закріплено чітку формулу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а саме (добуток - присуджена сума) х (величина приросту споживчих цін за період, яка визначається шляхом множення між собою місячних індексів, які множаться на 100 та з отриманої суми віднімається 100 відсотків):100).

Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачу підлягає нарахуванню сума компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну виплату пенсії за період з 28 листопада 2018 року по 24 лютого 2020 року.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Враховуючи перебування судді у період з 20.10.2020 року по 27.10.2020 року на лікарняному, рішення суду винесено у перший робочий день після виходу судді з лікарняного - 28 жовтня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на отриману 24.02.2020 року пенсію в розмірі 579 928,30 грн. однією сумою без застосування постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 579 928,30 грн., нарахованої 13.12.2018 року та отриманою 24.02.2020 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року по справі №815/1211/18 та виплатити зазначену компенсацію однією сумою у відповідності до приписів статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - за рахунок коштів Пенсійного фонду України без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.