Справа № 240/14371/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за речове майно у розмірі 106747,13грн. та стягнення середнього заробітку за таку затримку.
Позивач зазначає, що проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2020року звільнений з військової служби. Відповідач в день звільнення зі служби протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за речове майно у розмірі 106747,13грн. Вказані кошти Позивачу були виплачені лише 15.06.2020року шляхом їх перерахування на банківський рахунок АТ "ПРИВАТБАНК".
На думку Позивача, такий несвоєчасний розрахунок є підставою для стягнення з Відповідача середнього заробітку за таку затримку.
Ухвалою суду від 04.09.2020року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , направив до суду відзив на позов, в якому проти заперечується і зазначається, що Позивач проходив військову службу за контрактом. На думку Відповідача, у Відповідача відсутня вина за несвоєчасну сплату таких коштів Позивачу, а тому позовні вимоги є безпідставні. Крім того, як зазначено у Відзиві, грошова компенсація за речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, а тому несвоєчасна виплата такої компенсації не може бути підставою для застосування санкцій, передбачених ст.117 КЗпП України, про що зазначається у висновках Верховного Суду.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані Позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо соціального та правового захисту військовослужбовців, в тому числі при звільненні їх зі служби, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 та перебував на речовому забезпеченні.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Тво командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2020року звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на стягнення середнього заробітку за затримку виплати Відповідачем грошової компенсації за речове майно у розмірі 106747,13грн.
Позивач вважає, що саме з вини Відповідача грошова компенсації за речове майно у розмірі 106747,13грн. була виплачена не вдень звільнення зі служби (27.04.2020року), а лише 15.06.2020року, що слугує підставою для стягнення з Відповідача середнього заробітку за таку затримку розрахунку при звільненні.
Такі доводи Позивача не узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.
Безспірно, відповідно до п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Суд також враховує, що відповідно до п.10 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року N 1132 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За не отримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Як зазначено в п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. N 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Безспірно, згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, Закон прямо передбачає, що відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, може настати виключно за наявності вини роботодавців за затримку виплат коштів у вигляді винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці", як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Разом з тим, в розумінні вимог ст.9 Закону N 2011-XII грошова компенсація вартості за не отримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, тобто не є складовою винагороди за виконану роботу (службу). В зв`язку з цим доводи Позивача щодо застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України є безпідставними.
За таких обставин суди робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Відповідач провів із Позивачем повний розрахунок щодо сплати грошового забезпечення при звільненні зі служби, а виплата Позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно не є складовою винагороди за виконану роботу (службу).
Несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати компенсації вартості за не отримане речове майно може бути підставою для іншої відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань на загальних підставах, передбачених цивільним законодавством України, але така відповідальність не є предметом судового розгляду в межах даного позову.
Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі, відсутні.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за речове майно та стягнення середнього заробітку за таку затримку відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк