Справа № 540/2136/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2136/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- скасувати рішення відповідача від 13.07.2020 № 06 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком № 2;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення із заявою про призначення пенсії - 10.07.2020 та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку із призначенням пенсії.

Ухвалою від 12.08.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.07.1995 до дня звернення до суду працює в КНП "Херсонська обласна інфекційна лікарня ім. Г.І. Горбачевського Херсонської обласної ради", що підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою про наявність трудового стажу для призначення пенсії по Списку № 2. Позивач зазначає, що вказаний період часу працювала повний робочий день, обслуговувала безпосередньо інфекційних хворих, інших робіт не виконувала. 10.07.2020 позивач, досягши 50 річного віку, звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, надавши всі необхідні документи. Страховий стаж роботи на момент звернення до відповідача складав 43 роки 01 місяць 24 дні, з яких за Списком № 2 - 33 роки 03 місяці. Проте, рішенням від 13.07.2020 № 06 пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, посилаючись на недосягнення ОСОБА_1 55-річного віку, встановленого абз. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. Позивач вважає вказане рішення протиправним та зазначає, що спірні правовідносини до 2018 року були врегульовані лише ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, яка визначає умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Разом з тим, 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційною норму ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції станом на 2015 рік (Закон від 02.03.2015 № 213-VIII) та визначив, що застосуванню підлягає стаття 13 вказаного Закону в редакції до внесення змін, які визнані неконституційними. Натомість ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, на яку посилається відповідач у відмові, також регулює правовідносини з приводу призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, однак дана норма з`явилася вже після внесення змін Законом № 213-VIII до Закону № 1788-ХІІ. Відтак, позивач відмічає, що посилання відповідача на те, що призначення пенсії пільгових умовах за Списком № 2 повинне здійснюватися на підставі Закону № 1058-IV є необґрунтованим, а в даній ситуації слід керуватися та застосовувати саме положення ст. 13 Закону № 1788-ХІІ. Таким чином, позивач вважає, що набула право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2 на підставі Закону № 178-ХІІ та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

28.08.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 10.07.2020 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Згідно із записами наданої трудової книжки, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, документами щодо атестації робочих місць та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач працювала в КНП "Херсонська обласна інфекційна лікарня ім. Г.І.Горбачевського Херсонської обласної ради" на посаді палатної санітарки з 10.07.1995 до 29.03.1988, а у період з 10.07.1995 по теперішній час - на посаді молодшої медичної сестри. Страховий стаж роботи позивачки, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 складає 33 роки 3 місяці. Відповідно до п. 2-2 ст. 114 Закону № 1058-1V, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають жінки-працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення віку 55 років (які народились у період з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року) за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Тобто позивач набуде право на призначення вказаної пенсії при досягнення 55 років - 13.03.2025. Щодо посилання ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1 -р/2020 у справі № 1 -5/2018(746/15), відповідач зазначає, що цим рішенням визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII. Проте, призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в тому числі за Списком № 2, здійснювалося позивачу за нормами акту виданого пізніше, тобто на підставі п. 2 ст. 114 Прикінцевих положень Закону № 1058-1V. Таким чином, відповідач вважає, що рішення від 13.07.2020 № 06 є правомірним, оскільки прийняте на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" № 1058-1V, а не на підставі Закону "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, норми якого визнані неконституційними. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд розглядає дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

10.07.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2.

13.07.2020 відповідач прийняв рішення № 06 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (робота згідно Списку № 2) на підставі п. 2.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1V у зв`язку з відсутністю права на пенсію.

Про вказане рішення позивач повідомлений листом від 20.07.2020 № 2100-0301-8/28727, в якому пенсійний орган зазначив, що стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 складає 33 роки 3 місяці. Згідно чинного законодавства, право на призначення вказаної пенсії виникне при досягненні 55 років - 13.03.2025. Відтак, 13.07.2020 прийняте рішення № 06 при відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з підстави недосягнення встановленого віку.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки вважає, що відмова призначити їй пенсію на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням 55-річного віку є протиправною.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Право на пенсію на пільгових умовах за віком, незалежно від місця останньої роботи встановлює стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Так, 02.03.2015 прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII (набрав чинності з 01.04.2015), пунктом 1 пункту 2 Розділу І, якого статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) викладено в новій редакції, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 55 років - з 01.10.1969 до 31.12.1970.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV (у редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав законної сили 11.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 55 років - з 01.10.1969 до 31.12.1970.

23.01.2020 рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII. Передбачено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VIIIдля осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.".

Отже, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день подання заяви про призначення пенсії - 10.07.2020, що також визнається відповідачем, мала повних 50 років 3 місяці 28 днів, та 43 роки 1 місяць 24 дні страхового стажу, у тому числі пільговий стаж відпрацьований па посадах, передбачених Списком № 2, з урахуванням періоду роботи, зарахованого до загального трудового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - 33 роки 3 місяці.

Оскільки позивач не оскаржує обрахований пенсійним органом страховий та пільговий стаж, а відповідач, у свою чергу, підтверджує обраховану ним вказану кількість років, суд не досліджує у спірних правовідносинах питання наявності у позивача стажу, необхідного для отримання пільгової пенсії.

Конституційний Суд України у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив наступне: "… Отже, у статті 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом № 213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б" - "з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а"- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з"- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

… Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Таким чином, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність…".

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що суспільні відносини щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах регулюються одночасно статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ та статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, які є чинними.

Суд зауважує, що у період з 11.10.2017 до 22.01.2020 норми ст. 13 Закону № 1788-ХІІ та ст. 114 Закону № 1058-IV кореспондувалися між собою та здійснювали однакове регулювання спірних правовідносин.

Втім, з 23.01.2020, тобто з дня прийняття рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), якими визнано неконституційними положення ст. 13 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015, регулювання спірних правовідносин здійснюється нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Натомість, Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 № 4-зп у справі №18/183-97 зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Отже, суд вважає, що спірні правовідносини щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах повинні регулюватися нормами Закону № 1058-IV.

Натомість, положення ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, з огляду на існування однопредметного нормативно правового акта однакової сили (Закон № 1058-IV), який за змістом суперечить першому, не повинні застосовуватися.

Зважаючи на викладене, суд вважає правомірним рішення відповідача про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з підстави недосягнення позивачем 55-річного віку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатньо доказів правомірності оскаржуваного рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , а тому відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог, сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

У період з 14.09.2020 до 29.09.2020 головуюча суддя Кисильова О.Й. перебувала у відпустці, з 28.09.2020 до 02.10.2020 - період тимчасової непрацездатності у зв`язку із хворобою.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова кат. 112010200