Справа № 380/1100/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1100/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд:
в складі головуючої судді Потабенко В.А.,
за участі секретаря судового засідання Олійник Л.В.,
за участі:

представника позивача Гірник О.О., згідно договору,

представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 28.02.2020 (вх№11373), просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України щодо непроведення розрахунку при звільненні невиплаті ОСОБА_1 у день виключення зі списків частини (04.01.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 61252,88 грн.;

- стягнути військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.01.2019 по день виплати компенсації, виходячи із розрахунку 504,71 грн.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що відповідач на момент звільнення та виключення зі списків особового складу не провів з ним усіх необхідних розрахунків, а саме не виплатив грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178. Позивач наголосив, що звертався до відповідача із відповідною заявою, на яку отримав відповідь від 06.02.2019 №50/14/2/3-130 про те, що позивачу проведено нарахування за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку № 9 від 04.02.2019 на суму 61252,88 грн. Крім того у відповіді зазначалося, що при надходженні коштів з довольчого органу ГончароваД.О. буде повідомлено додатково. Таким чином, наголошує, що на день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, зокрема, в частині виплати компенсації за неотримане речове майно. Враховуючи наведене, позивач вважає вказану бездіяльність відповідача протиправною. Крім того, зазначає, що оскільки грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не була виплачена в день виключення зі списків військової частини, наявні підстави для стягнення з військової частини середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ухвалою від 06.02.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 14.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

28.02.2020 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх. №11373).

02.03.2020 від відповідача надійшов відзив (вх. №11622);

13.03.2020 від представника відповідача надійшло клопотання (вх. 14168) проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді від 16.03.2020 вирішено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

27.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №17059).

25.05.2020 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх. №26172), у прийнятті якої судом було відмовлено.

Ухвалою від 25.06.2020 позовну заяву залишено без руху.

01.07.2020 відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду (вх. №32553).

16.09.2020 від позивача надійшли письмові пояснення щодо строку звернення до суду (вх. №46476).

Ухвалою суду від 07.10.2020 у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду було відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, заяві про уточненні позовних вимог та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Свою позицію щодо позову виклав у відзиві (вх. №11622). Наголосив, щоп. 15 Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 вказано, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178. Відповідач наголосив, що особа звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Щодо покликання позивача на ст.ст. 116-117 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України), вважає такі безпідставним, оскільки, на думку відповідача, відносини між сторонами не є трудовими, а є відносинами між державою і громадянином у зв`язку з виконанням ним конституційного обов`язку. У зв`язку з наведеним, вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Судом встановлено, що наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України від 27.12.2018 №86 по особовому складу ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України за станом здоров`я.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання Національної гвардії України по стройовій частин від 04.01.2019 №3 прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою з метою встановлення розміру компенсації, яка підлягає виплаті.

Відповідно до листа від 06.02.2019 №50/14/2/3-130, ВЧ НОМЕР_1 повідомила, що ОСОБА_1 проведено нарахування за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку № 9 від 04.02.2019 на суму 61252,88 грн. Крім того у цій відповіді зазначалося, що при надходженні коштів з довольчого органу ОСОБА_1 буде повідомлено додатково.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 ЗаконуУкраїни Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, головою Служби зовнішньої розвідки України, головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особами офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Аналізуючи наведене, суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження служби речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а зокрема рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі № 803/756/17, від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18 та від 11.09.2019 у справі № 825/1104/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Аналізуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідно до п. 3 Порядку № 178 має законне право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке має бути виплачене військовою частиною НОМЕР_1 .

З матеріалів справи видно, що відповідно до довідки розрахунку № 9 від 04.02.2019 вартість речового майна, що належало до видачі ОСОБА_1 становить 61252,88 грн.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем не проведено виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відповідно до довідки розрахунку № 9 від 04.02.2019.

Відповідач жодних доказів протилежного суду не надав.

Таким чином, виходячи з наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльністьвійськової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України щодо непроведення розрахунку при звільненні, а саме ОСОБА_2 у день виключення зі списків частини (04.01.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Щодо доводів відповідача про те, що грошова компенсація згідно довідки розрахунку №9 від 04.02.2019 на суму 61252,88 грн., була нарахована неправильно, у зв`язку з чим така довідка вважається недійсною, а розрахунок компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 відображено у довідці №156 від 27.04.2020, то суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби ( пункт 3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5).

Матеріали справи містять довідку розрахунок № 9 від 04.02.2019 на суму 61252,88 грн., видану військовою частиною НОМЕР_1 .

Отже, на час підписання наказу про звільнення та про виключення позивача з особового складу військової частини НОМЕР_1 , за відповідачем обліковувалася заборгованість перед позивачем саме в сумі 61252,88 грн., яку відповідачем до цього часу виплачено не було.

Крім того, суд враховує, що в листі відповідача від 06.02.2019 №50/14/2/3-130 зазначалося про те, що позивачу проведено нарахування за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку № 9 від 04.02.2019 на суму 61252,88 грн., а також зазначалося про те, при надходженні коштів з довольчого органу ОСОБА_1 буде повідомлено додатково.

Таким чином, у позивача були законні сподівання на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно саме у розмірі 61252,88 грн.

Крім того, аналізуючи нову довідку, суд дійшов висновку, що відповідач зменшив кількість одиниць майна, а також вилучив з довідки перелік та вартість майна, яке було належне позивачу за період з 2005 року, оскільки містить перелік та вартість майна, яке було належне позивачу за період лише з 2014.

Відповідач жодних пояснень щодо вказаного суду не надав. Не зазначив також, в чому полягала неправильність, на думку військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України, в обчисленні суми компенсації в довідці № 9 від 04.02.2019.

Таким чином, враховуючи, що довідка розрахунок № 9 від 04.02.2019 на суму 61252,88 грн. не була відкликана чи скасована відповідачем у належний спосіб, суд вважає її належним доказом підтвердження суми компенсації ОСОБА_1 за неотримане речове майно.

Таким чином, з метою відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 61252,88 грн. згідно довідки № 9 від 04.02.2019.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення звійськової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.01.2019 по день виплати компенсації, виходячи із розрахунку 504,71 грн., суд зазначає таке.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд звертає увагу, що вимога позивача про стягнення звійськової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.01.2019 по день виплати компенсації, виходячи із розрахунку 504,71 грн., є передчасною, оскільки остаточного розрахунку з позивачем на момент винесення судом рішення не проведено, відтак, така вимога не може бути задоволена судом.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, від 24.07.2019 по справі № 805/3167/18-а.

Оскільки відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, то для стягнення з відповідача компенсації за час неповного розрахунку при звільненні до такого повного розрахунку неможливо правильно визначити суму такої компенсації на її відповідність наведеним вище критеріям.

Зважаючи на все наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч.1ст. 5 Закону України Про судовий збір і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 244 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:
адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України щодо непроведення розрахунку при звільненні невиплаті ОСОБА_1 у день виключення зі списків частини (04.01.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно територіального об`єднання національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 61252,88 грн. згідно довідки № 9 від 04.02.2019.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.10.2020

Суддя Потабенко В.А.