Справа № 640/20766/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії наук України» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року у справі за заявою Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії наук України» про забезпечення позову, що подана до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ

Державна установа «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України» звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просила суд заборонити Рахунковій палаті України вчиняти дії, а саме:

- затверджувати, підписувати та реєструвати звіт про результати аудиту ефективності виконання заходів з протидії захворюванню на туберкульоз та приймати за результатами розгляду вказаного звіту рішення Рахункової палати;

- інформувати про результати аудиту Президента України та Верховну Раду України, надсилати Комітетам ВРУ, Кабінету Міністрів України, Національній академії медичних наук та оприлюднювати звіт про результати аудиту ефективності виконання заходів з протидії захворюванню на туберкульоз на офіційному веб-сайті Рахункової палати;

- повідомляти (інформувати) про виявлені ознаки кримінальних (адміністративних) правопорушень правоохоронні органи та Офіс Генерального прокурора за результатами аудиту ефективності виконання заходів з протидії захворюванню на туберкульоз.

Зазначена заява вмотивована очевидною протиправністю дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що полягає у порушенні прав та інтересів Інституту в частині порушення процедури затвердження і надання зауважень до проекту Звіту без врахування зауважень об`єкта контролю та правового висновку та зауважень юридичного департаменту Рахункової палати. Заявник звертав увагу, що інформування органів державної влади та правоохоронних органів про зміст Звіту Рахункової палати спричиняє прямий ризик настання негативних наслідків, в тому числі і притягнення до відповідальності посадових осіб заявника до вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Зокрема, апелянт зазначає, що позивач оскаржує не звіт, який ще не підписаний та не опублікований, а процедуру його прийняття та затвердження, якою повністю порушене право заявника на оскарження як акту, на підставі якого затверджено звіт, так і самої процедури затвердження звіту.

Крім того наголошує, що у разі не застосування судом заходів забезпечення позову, захист прав Інституту в подальшому буде значно утрудненим, неефективним або навіть неможливим, оскільки за час розгляду справи оскаржувані дії та бездіяльність Рахункової палати вже можуть бути реалізованими, а невідворотні наслідки у вигляді відкриття кримінальних проваджень щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Інституту та їх відсторонення від посад, заміна керівництва Інституту, зупинення реалізації бюджетних програм, втрата бездоганної ділової репутації та інше вже настануть.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Дослідивши зміст заяви та матеріали справи колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність об`єктивних доказів та пояснень, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів, істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без вжиття таких заходів.

Зазначений висновок суду першої інстанції жодним чином не спростовується в апеляційній скарзі заявником, останнім лише висловлено незгоду з таким висновком суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтування вимог заявника зводяться до невідповідності оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, що становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи по суті. Вирішення ж відповідного питання за наслідками розгляду зави про забезпечення позову фактично є передчасним вирішенням позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії наук України» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 27 жовтня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко