Справа № 380/6788/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6788/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Золочівської міської ради Львівської області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови ,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовною заявою Золочівської міської ради Львівської області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусовою виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про накладення штрафу від 29.07.2020 ВІІ № 01491756.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Восьмого апеляційною адміністративного суду заяві гр. ОСОБА_1 14.05.2020 та 24.06.2020 було попередньо розглянуто постійною депутатською комісією з земельних питань, екології, містобудування, архітектури та охорони історичного середовища. 21.05.2020 та 02.07.2020 заяву гр. ОСОБА_1 від 28 березня 2018 року було розглянуто на пленарному засіданні Золочівської міської ради Львівської області. Крім того, 27.02.2020 Золочівська міська рада Львівської області звернулась до Восьмого апеляційного адміністративного суду щодо роз`яснення постанови від 11.09.2019. Зазначає, що станом на час подання позову заява про роз`яснення постанови Восьмим апеляційним адміністративним судом не розглянута. Стверджує, що Золочівською міською радою Львівської області вживалися всі можливі заходи що виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019. Щодо фактичного стану виконання Золочівською міською радою постанови, то в частині зобов`язання розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 28.03.2018 постанова виконана. Вважає, що постанова про накладення штрафу від 29.07.2020 ВП № 61491756 прийнята з порушенням вимог закону та без з`ясування фактичного стану виконання позивачем постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 та встановлення поважності причин часткового його невиконання. Просив позов задовольнити.

Відповідач подав на адресу суду відзив на позов, у якому зазначив, що винесення оскаржуваної постанови відбувалося в рамках виконавчого провадження ВП № 61491756, щодо виконання рішення суду, що набрало законної сили. Як вбачається із позовної заяви та підтверджується матеріалами виконавчого провадження боржником станом на сьогоднішній день не надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 ). Посилання позивача на те, що державний виконавець не перевірив виконання рішення боржником не мають під собою будь-якого змісту, оскільки документи які підтверджують факт невиконання надавались самим боржником та підтверджуються зверненнями стягувача, а штрафні санкції були застосовані вже тоді коли в діях депутатського корпусу Золочівської міської ради прослідковувався певний рецидив. Вважає, що дії державного виконавця були вжиті в межах та в спосіб визначений Законом, а наведені позивачем доводи та міркування не відповідають дійсності та спростовуються наявними матеріалами виконавчого провадження. Вимоги Позивача вважає неправомірними, а тому такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що позивач у позовній заяві зазначає, що вживає усіх заходів спрямованих на виконання рішення суду, однак так звані заходи швидше являються імітацією виконання рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 проти позову заперечила, подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 станом на сьогоднішній день не виконана. Вказала, що твердження Золочівської міської ради про «розгляд заяви» як «часткове виконання постанови суду» є хибним та маніпулятивним, оскільки ані ст. 118 Земельного Кодексу України, ані постанова суду не виділяють питання «надання дозволу» окремо від «розгляду заяви» а «розгляд заяви» окремо від «надання дозволу». Розгляд заяви є завершеною дією лише за умов прийняття відповідного рішення. За відсутності рішення Боржника про надання дозволу на складання проекту землеустрою, жодні інші дії Боржника та його органів, як: складання проектів рішень, засідання комісій чи будь-які інші дії, які не є ухваленням рішення по суті, є свідченням імітації та затягування виконання постанов суду та державного виконавця. За таких обставин ніякого «часткового виконання рішення суду», як безпідставно стверджує Боржник у позові, не відбувається. Відсутність рішення Золочівської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою станом на 29.07.2020 безпосередньо вказує на стан невиконання Боржником судового рішення та вимог державного виконавця від 10.03.2020, що є підставою для застосування державним виконавцем положень ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та обов`язком щодо застосування до Боржника передбачених відповідним законом заходів відповідальності. Твердження Боржника про існування «поважних причин» що «утруднюють виконання рішення суду», які мав врахувати державний виконавець при ухваленні оскарженої постанови є хибними. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 вважає, що депутати Золочівської міської ради, які протягом 6 місяців «утримуються» від виконання рішення суду у справі №1340/5779/18 і не голосують «за» рішення про надання Стягувачу дозволу на складання проекту землеустрою, свідомо, не додержуються і порушують Конституцію та Закони України. Зневага окремих депутатів Золочівської міської ради до Конституції і Законів України, до рішень ухвалених Іменем України в жодному випадку не має ознак «об`єктивних та поважних причин» але має ознаки зловживання владою. Також зазначає, що з розміщеного на сайті Золочівської міської ради відеозапису засідання сесії 21.05.2020 вбачається, що перед процедурою голосування за проект рішення голова міської ради виступив з публічною критикою-коментарем судових рішень у справі №1340/5779/18, як таких що є: «незаконними», «створили небезпечний прецедент», є «втручанням у волю депутатів». Голова наголосив, що це є його позицією і депутатів, підкреслив що голосувати «за» - вимушений. За результатами доповіді головуючого рішення не було прийнято, голосування: 3- «за»; 16- «утрималось». Оскільки, станом на 29.07.2020 як і станом на 27.10.2020, Боржник не надав доказів надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою і не заперечує відсутність відповідного рішення, очевидно, що рішення суду залишається не виконаним, тому дії державного виконавця ОСОБА_2 відповідають вимогам статті 63, статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», а постанову про накладення на Боржника штрафу прийнято правомірно. Доказів виконання судового рішення, як єдиної правової підстави для незастосування штрафних санкцій і скасування оскарженої постанови від 29.07.2020 Позивач не надав і такі відсутні. Доказів порушення державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження» при винесенні оскарженої постанови про накладення штрафу Позивачем суду не представлено. Штраф за невиконання судового рішення є встановленою Законом мірою відповідальності Боржника. Вважає, що єдиною підставою звернення позивача до суду є прагнення уникнути відповідальності за невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі №1340/5779/18. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 подали на адресу суду клопотання про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі № 1340/5779/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та зобов`язання Золочівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 (напроти будинку № НОМЕР_1 ) скасувати, та прийнято постанову, якою позов у цій частині задовольнити. Зобов`язано Золочівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2018 року та надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 (напроти будинку № НОМЕР_1 ). У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі №1340/5779/18 залишено без змін.

Виконавчим листом № 1340/5779/18 Золочівську міську раду Львівської області було зобов`язано розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 28.03.2018 та надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 та для ведення садівництва по АДРЕСА_1 .

10.03.2020 заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61491756 з виконання виконавчого листа № 1340/5779/18 виданого Львівським окружним адміністративним судом 26.11.2019.

15.05.2020 на адресу Золочівської міської ради Львівської області надійшла вимога державного виконавця (вих. № 12.05.2020/В-4/10164) ВП № 61491756 з виконання виконавчого листа № 1340/5779/18-а від 26.11.2019.

На виконання вимоги державного виконавця заяву гр. ОСОБА_1 від 28.03.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.12 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 (навпроти будинку АДРЕСА_1 ) 14.05.2020 було розглянуто постійною депутатською комісією з земельних питань, екології, містобудування, архітектури та охорони історичного середовища та прийнято рішення про винесення на розгляд сесії Золочівської міської ради Львівської області проекту рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою».

21.05.2020 на пленарному засіданні Золочівської міської ради Львівської області було розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 від 28.03.2018 та проект рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою».

Рішення за підсумком голосування прийнято не було.

25.05.2020 Золочівська міська рада скерувала Заступнику начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусовою виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Р.І. Онишкевичу повідомлення про ці обставини.

02.06.2020 до Золочівської міської ради надійшла вимога державного виконавця (вих. № 27.05.2020/В-4/11644) ВП № 61491756 з виконання виконавчого листа №1340/5779/18-а від 26.11.2019.

10.06.2020 Золочівська міська рада повідомила відповідача про те, що заява гр. ОСОБА_1 від 28.03.2018 розглядатиметься на черговому пленарному засіданні сесії Золочівської міської ради.

На виконання вимоги державного виконавця заяву гр. ОСОБА_3 від 28.03.2018 було розглянуто постійною депутатською комісією з земельних питань, екології, містобудування, архітектури та охорони історичного середовища та прийнято рішення про винесення на розгляд сесії проекту рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою».

02.07.2020 на пленарному засіданні Золочівської міської ради заяву гр. ОСОБА_3 від 28.03.2018 та проект рішення «Про падання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» розглянуто.

За підсумком голосування рішення прийнято не було, про що було повідомлено відповідача.

29.07.2020 заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевич Р.І. прийняв постанову про накладення штрафу від 29.07.2020 ВП № 01491756.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця про накладення штрафу від 29.07.2020 ВП № 01491756, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 287 передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (частина третя статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до вимог частини 4 статті 19 Закону, сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника- юридичну особу- 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Згідно з статтею 31 Закону № 1404-VIII, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Відповідно до ст.32 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову .

Крім того, статтею 33 Закону № 1404-VIII встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Частиною першою статті 34 Закону № 1404-VIII передбачені підстави для зупинення вчинення виконавчих дій.

Частино другою статті 34 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Суд встановив, що на виконання рішення Восьмого апеляційною адміністративного суду заяву гр. ОСОБА_1 14.05.2020 та 24.06.2020 було попередньо розглянуто постійною депутатською комісією з земельних питань, екології, містобудування, архітектури та охорони історичного середовища.

21.05.2020 та 02.07.2020 заяву гр. ОСОБА_1 від 28 березня 2018 року було розглянуто на пленарному засіданні Золочівської міської ради Львівської області, про що було проінформовано відповідача.

Крім цього, судом встановлено, що 27.02.2020 Золочівська міська рада Львівської області звернулась до Восьмого апеляційного адміністративного суду щодо роз`яснення постанови від 11.09.2019.

Оскільки, частиною 1 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно ж до приписів частини першої статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з статтею 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 43 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1-2 статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає суду підстави для висновку, що вирішення питання з приводу відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва здійснюється у порядку та спосіб, що визначені статтею 118 ЗК України.

Відтак, органом, який у відповідності до вимог статті 122 ЗК України уповноважений розглядати клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у випадку спірних правовідносин, є Міськрада і вирішення даного питання, згідно з положеннями статей 26, 43 та 59 Закону №280/97-ВР повинно відбуватись виключно на пленарних засіданнях цієї ради шляхом прийняття відповідного рішення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що позивач отримавши постанови та вимоги державного виконавця про виконання виконавчого листа № 1340/5779/18 про зобов`язання позивача розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 28.03.2018 та надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 та для ведення садівництва повинен був розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти за результатом розгляду відповідне рішення, яке викладається у формі ухвали.

Позивачем не надано доказів про належний розгляд заяви ОСОБА_1 .

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань у межах повноважень міської ради, цей орган має прийняти відповідну ухвалу.

Суд дійшов висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або про відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з тих, які повинен був ухвалити за законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №815/6094/17, від 09.01.2020 у справі № 820/4433/17, від 02.04.2020 у справі №461/2364/17.

Розгляд постійною депутатською комісією з земельних питань, екології, містобудування, архітектури та охорони історичного середовища та на пленарному засіданні Золочівської міської ради Львівської області заяви ОСОБА_1 без прийняття вмотивованого рішення про надання дозволу не є поважними причинами невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку вищезазначеним обставинам справи, суд констатує, що безумовною підставою для накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин.

Посилання позивача на те, що в постанові суду, яка підлягала виконанню, на думку позивача, незрозуміла резолютивна частина рішення в частині зобов`язання надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 , як на поважність причин невиконання постанови суду, Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 чітко зазначено: «зобов`язати Золочівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2018 року та надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва по АДРЕСА_2».

Звернення позивача з касаційною скаргою до Верховного Суду та із заявою до Восьмого апеляційного адміністративного суду про роз`яснення судового рішення не є поважними причинами невиконання постанови суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення лише 27 лютого 2020 року, хоча постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду підлягала виконанню з 11 вересня 2019 року, тобто з моменту її проголошення.

Суд зазначає, що касаційне оскарження рішення, а також звернення боржника до суду із заявою про роз`яснення рішення не позбавляє обов`язку останнього виконати рішення суду, та не є обов`язковою підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Крім того, ухвалою Верховного Суду про відкриття касаційного провадження від 3 грудня 2019 року у справі №1340/5779/19 відмовлено в задоволенні клопотання Золочівської міської ради про зупинення виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року.

Із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення позивач не звертався.

Отже, постанова заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Онишкевича Р.І. від 29.07.2020 про накладення штрафу ВП № 01491756 відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.14 КАС України, ст.129-1 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав.

В свою чергу, тривале невиконання рішення суду призведе до того, що вказане судове рішення від 11 вересня 2019 у справі № 1340/5779/18 не буде виконане, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень статей 6 КАС України є його складовою.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» : по-перше, нагадав, що п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950) надано кожному право звертатися до суду у разі будь-якого спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п.1 ст.6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі «Васильєв проти України» зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що дії державного виконавця не були вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, постанова державного виконавця про накладення штрафу прийнята відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", а позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при відмові у задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Золочівської міської ради Львівської області (80700, Львівська область, м. Золочів, вул. Шашкевича М., 22, ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, м. Львів, вул. Шашкевича, 1, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський