Справа № 200/8472/20-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 р. Справа№200/8472/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, проте відповідач рішенням № 1816 від 14.04.2020 року відмовив в призначенні пенсії. Позивач вважає дане рішення неправомірним, оскільки Велика палата Конституційного Суду рішенням № 1-р/2020 по справі № 1-5/2018 (746/15) визнала неконституційними положення, що передбачають підвищення пенсійного віку для людей, які працюють на шкідливих підприємствах. Таким чином, вона має право виходу на пенсію на умовах, визначених Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, для осіб які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Позивач вважає, що має конституційне право на застосування до неї положень Закону № 1788-ХІІ та призначення пенсії, оскільки досягла 50 років та має загальний стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років за Списком №2.

На підставі викладеного позивач просила:

визнати та скасувати рішення № 1816 від 14.04.2020 року про відмову у призначенні пенсії за результатами розгляду заяви про призначення пенсії;

зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 01.04.2020 року.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Зазначив про пріоритетність норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при розгляді заяви позивачки, оскільки призначення пенсії за віком врегульовувалось Законом України «Про пенсійне забезпечення» у період з 01 січня 1992 року по 10 жовтня 2017 року. У призначенні пенсії відмовлено в зв`язку з недосягненням позивачем на момент подачі заяви пенсійного віку.

З`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Відповідно до рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1816 від 14.04.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії при розгляді заяви від 01.04.2020 року, оскільки позивач на дату звернення не досягла віку 55 років. Згідно наданих документів позивач має загальний страховий стаж -32 роки 2 місяці 23 дні, пільговий стаж за Списком №2 - 15 років 10 місяців 16 днів, що не відповідає нормам підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого позивач за наданими документами отримає пенсію в віці 55 роки (а.с.10).

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що позивач не погоджується виключно із застосованим відповідачем законом при визначенні пенсійного віку, по досягненні якого у неї виникає право на пенсію, спір щодо підтвердженого загального трудового та пільгового стажу між сторонами відсутній.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам з урахуванням встановлених обставин справи, суд зазначає про таке.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058- IV).

Позивач наполягає на застосуванні до неї у спірних відносинах редакції статті 13 Закону № 1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, з посиланням на Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Вказаним Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Вказані зміни втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

[...]

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах [...]».

Заперечуючи проти позову відповідач наполягає на застосуванні до спірних відносин статті 114 Закону № 1058-IV.

Вирішуючи справу суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року було доповнено Закон № 1058-IV розділом XIV-1 «ПЕНСІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ОКРЕМИХ КАТЕГОРІЙ ГРОМАДЯН», де, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Крім того, зазначеним Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року було викладено пункт 2 Розділу XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1058-IV в такій редакції:

«Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону».

Вказані зміни набрали чинності 11 жовтня 2017 року, є чинними, їх положення не визнані неконституційними.

Таким чином, після дати 11 жовтня 2017 року, норми Закону № 1788-XII до спірних відносин не застосовуються.

Отже, враховуючи законодавче врегулювання спірних відносин з 11 жовтня 2017 року виключно Законом № 1058-IV, Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року щодо застосування статті 13 Закону № 1788-XII впливає на призначення пенсії на пільгових умовах лише до вказаної дати, тобто до 11 жовтня 2017 року.

Судом встановлено, що СТАНОМ НА 11 ЖОВТНЯ 2017 РОКУ ПОЗИВАЧ НЕ ДОСЯГЛА ВІКУ 50 РОКІВ, через що до неї не можуть застосовуватися норми статті 13 Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020.

Суд наголошує, що колізія між нормативними актами можлива у разі одночасної дії таких актів, які регулюють ті ж самі правовідносини.

Тому суд зауважує на відсутності колізії між законодавчими актами, оскільки, починаючи з 11 жовтня 2017 року СПІРНІ ВІДНОСИНИ ВРЕГУЛЬОВАНІ ВИКЛЮЧНО НОРМАМИ ЗАКОНУ № 1058-IV, що прямо зазначено у вказаному акті законодавства, положення якого неконституційними не визнавалися.

З цього випливає, що норми Закону № 1788-XII щодо спірних правовідносин втратили свою чинність, що виключає наявність правової колізії.

Таким чином, після зазначеної дати спірні відносини врегульовані статтею 114 Закону № 1058-IV, відповідно до частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Отже, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до норм Закону №1058-IV має право на призначення пенсії на пільгових умовах по досягненню віку 55 років, тобто з 01 квітня 2025 року, що правильно встановлено відповідачем в оскарженому рішенні.

За наведених обставин, оцінюючи спірні правовідносини з урахуванням змін у законодавстві, суд не знайшов підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до норм статті 139 КАС України, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28А, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 26 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов