Справа № 500/1046/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1046/20 пров. № А/857/10449/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця міського виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича про визнання дій протиправними та скасування постанов за апеляційною скаргою приватного виконавця міського виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року (суддя першої інстанції Подлісна І.М., м. Тернопіль, повний текст складено 24.07.2020),

В С Т А Н О В И В :

28.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. про визнання протиправними дії та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2020 року; постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14.04.2020 року; постанови про арешт коштів боржника від 14.04.2020 року; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.04.2020 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В.: від 14.04.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61823268; про стягнення з боржника основної винагороди від 14.04.2020 року; про арешт коштів боржника від 14.04.2020 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.04.2020 року. Стягнуто за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. на користь позивача судові витрати у розмірі 1681 грн 60 коп.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В.. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувані постанови є правомірними, прийняті з дотриманням територіальної підвідомчості, оскільки у виконавчому документі зазначено також адресу місця проживання боржника, яка відноситься до виконавчого округу відповідача. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Також ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, перевірка відомостей щодо зазначеної адреси не входить до обов`зків виконавця. Отже, оскільки місце проживання позивача зазначено у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , то відповідач правомірно відкрив виконавче провадження і вжив заходів з виконання у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені завчасно про час і місце судового розгляду справи,що підтверджено матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. 03.03.2020 вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №2568 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 30583,13 гривень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 14 квітня 2020 року звернулося до приватного виконавця із заявою № 613/ПВ/20 від 23 березня 2020 року про примусове виконання рішення в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2568 від 03.03.2020 виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 30 583,13 гривень.

Приватним виконавцем Клименко Р.В. (виконавчий округ м. Києва), на підставі заяви стягувача ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» відкрито 14.04.2020 року виконавче провадження №61823268, про що винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржником в даному провадженні визнано ОСОБА_1 ..

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого провадження №61823268 приватним виконавцем Клименко Р.В. (виконавчий округ м. Києва) було винесено наступні постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди від 14.04.2020 року;

- про арешт коштів боржника від 14.04.2020 року;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.04.2020 року.

Копії вказаних постанов було отримано позивачем 22.04.2020 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вказаних рішень з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного Закону виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Клименка Р.В. визначено місто Київ.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За приписами ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, в якій стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404-VIII визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Спірні відносини виникли з приводу примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області 03.03.2020 зареєстрованого в реєстрі за №2568.

Згідно з наявного в матеріалах справи копії виконавчого напису від 03.03.2020 №2568, боржником є ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Такі ж адреси місця реєстрації та місця проживання боржника зазначено стягувачем у заяві про примусове виконання рішення.

При цьому, у кредитному договорі від 01.12.2016 №710/9224TCLKC12T21 та додаткових угодах до нього значиться тільки одна адреса позивача: АДРЕСА_2 .

Таким чином, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач мав дані, що місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 .

У той же час, будь-яких відомостей на підтвердження того, що позивач проживає в місті Києві матеріали виконавчого провадження не містять.

Відповідно до абз. 9 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Згідно з наявної в матеріалах справи фотокопії паспорту громадянина України, адресою місця проживання ОСОБА_1 у період з 30.03.2004 по 15.06.2016 є: АДРЕСА_2 .

Тобто, як на час укладення договору кредиту, так і на час відкриття вказаного виконавчого провадження боржник був зареєстрований за адресою, яка не відноситься до виконавчого округу відповідача.

Також, суд зауважує, що доказів про наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) до матеріалів справи не долучено.

Доводи апелянта про те, що у виконавчому документі вказано адресу позивача у місті Києві, і саме з цієї підстави було відкрито виконавче провадження, апеляційний суд відхиляє , оскільки у виконавчому написі вказано неповну адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , тобто без зазначення квартири, в той час як вказаний будинок є багатоквартирним. Отже, вказана адреса не могла бути взята до уваги відповідачем, оскільки явно не може бути визнана реальною.

Приватний виконавець повин був і мав можливість встановити невідповідність вказаної адреси у виконавчому написі в місті Києві і взяти до уваги також зазначене у виконавчому написі й підверджене місце проживання позивача в Тернопільській області, за яким остання була зареєстрована у встановленому порядку.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки копії матеріалів виконавчого провадження не містять відомостей щодо проживання/перебування позивача у м.Києві або наявності у нього там майна, що надавало б приватному виконавцю підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача правових підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач прийняв до провадження з порушенням порушенням правил територіальної діяльності виконавчий документ, який підлягав поверненню, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічні висновки щодо прийняття до виконання виконавчих документів за відсутності доказів, які б підтверджували місце проживання або перебування боржника містяться у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №804/476/17, від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17.

Як наслідок, прийняті відповідачем у ВП №61823268 постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14.04.2020 року, про арешт коштів боржника від 14.04.2020 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.04.2020 року не можуть бути визнанні законними.

Колегія суддів зазначає про помилковість посилання апелянта на відсутність в Законі України «Про виконавче провадження» норми, яка передбачає проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку відомостей, які зазначені у заяві стягувача, до відкриття виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець, вирішуючи питання щодо прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, має перевіряти наявність або відсутність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, в тому числі і пред`явлення виконавчого документу за місцем виконання.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу приватного виконавця міського виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула