Справа № 500/454/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/454/20 пров. № А/857/8091/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Домобудівник" на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року ( суддя Мірінович У.А., ухвалене в м. Тернополі, повний текст складено 10.06.2020) у справі № 500/454/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю " Домобудівник" про стягнення податкового боргу в розмірі 162113,10 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю " Домобудівник" оскаржило його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, вказує на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить таке скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано чи було дотримано податковим органом процедура, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу, чи зменшувався податковий борг відповідача в період з часу отримання податкової вимоги по звернення до суду з даним позовом. Не перевірив правильність нарахування спірної суми та не встановив чи визначений до сплати в податковій вимозі борг стосується заборгованості, стягнення якої є предметом позову. Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справі в порядку письмового провадження.

Сторони будучи повідомленим про час та місце розгляду справи явки представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Домобудівник" зареєстроване як юридична особа 31.12.1993 та перебуває на обліку в контролюючого органу, як платник податків, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував узгоджені суми податкового зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами на загальну суму в розмірі 162113,10 грн, з них: з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 7252,11 грн; з податку на прибуток в сумі 145,51 грн; з орендної плати з юридичних осіб в сумі 154715,48 грн.

Колегія суддів зазначає, що зазначена сума заборгованості підтверджується довідкою про наявність податкового боргу від 23.01.2020, розрахунками заборгованості, податковою декларацією з плати за землю, податковими повідомленнями - рішеннями № від 24.12.2019, № від 09.12.2019, № від 12.09.2019 та світлокопією інтегрованої картки платника податку (копії наявні в матеріалах справи).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК передбачено, що рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Як вірно зазначено судом першої інстанції та апелянтом не спростовано, доказів оскарження чи скасування у встановленому порядку зазначених податкових повідомлень - рішень відповідачем не надано. Також в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують самостійну сплату відповідачем визначеної у зазначених ППР суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, в тому числі визначеної у відповідній податковій декларації суми податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що податкове зобов`язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, нараховане контролюючим органом на підставі зазначених ППР є узгодженими у порядку і на умовах, визначених ПК. Також є узгоджена сума податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб у податковій декларації, поданої позивачу.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання- сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового Кодексу передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пунктів 95.3, 95.4 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 285.1 статті 285 ПК базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій (пункт 286.2 статті 286 ПК).

Пунктом 287.3 статті 287 ПК передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Колегія суддів зазначає, що сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, визнається згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковим боргом.

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" перед бюджетами та державними цільовими фондами з податку на додану вартість, з податку на прибуток та з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 162113,10 грн є податковим боргом.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з несплатою податкового боргу згідно статті 59 ПК відповідачу була надіслана податкова вимога форми "Ю" № 11595-54 від 14.03.2019.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачеем податкового боргу в сумі 162113,10 грн.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції помилково розглянуто справу в порядку письмового провадження колегія суддів відхиляє, оскільки таке право передбачено в даному випадку ч.9 ст. 205 КАС України

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Домобудівник" залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 500/454/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 27.10.2020