Справа № 160/7887/18
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа №160/7887/18

адміністративне провадження №К/9901/8662/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Прокопчук Т.С., судді: Баранник Н.П., Шлай А.В.)

у справі №160/7887/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії, які виразилися у порушенні порядку службового розслідування нещасних випадків, які трапилися в ніч з 13 на 14 вересня 2017 року на території Донецької області селі Мар`їнка та поранення (контузії) 18 та 20 січня 2015 року на території Донецької області селі Піски під час участі в антитерористичній операції у складі взводу №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

- зобов`язати провести повне, всебічне, законне та обґрунтоване службове розслідування у відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України за фактами отримання поранень (контузій, травм) в період проходження служби під час виконання службових обов`язків в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у складі полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, а саме контузії, отриманої з 18 по 20 січня 2015 року під час артилерійсько-мінометного обстрілу в селі Піски Донецької області та травми хребта у поперековому відділі, отриманої під час патрулювання в ніч з 13 на 14 вересня 2017 року в селі Мар`їнка Донецької області, з урахуванням опитування потерпілого, свідків, командирів, направлення потерпілого до судового медичного експерта та військово-лікарської комісії з метою встановлення причинного зв`язку між отриманими пораненнями (контузіями, травмами) з урахуванням всіх медичних документів та висновків експертів, за результатами проведення службового розслідування скласти Акт за формою Н-5 та Акт за формою Н-1.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновок від 2 серпня 2018 року про результати службового розслідування є протиправним, оскільки складений з порушенням встановлених вимог, строку призначення та проведення; розслідування проведено однобічно та без врахування медичних документів, які підтверджують наявність у нього захворювань, що виникли через отримані травми.

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково.

4. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, які виразилися в порушенні порядку службового розслідування нещасних випадків, які трапилися в ніч з 13 на 14 вересня 2017 року на території Донецької області селі Мар`їнка та поранення (контузії) 18 та 20 січня 2015 року на території Донецької області селі Піски під час участі в АТО у складі взводу № 1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

5. Зобов`язано провести повне службове розслідування відповідно до Порядку розслідування та обігу нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України.

6. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

7. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, ветераном війни, проходив службу в полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

9. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15 січня 2018 року № 12о/с позивача звільнено за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

10. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 10 липня 2018 року № 3056 з метою проведення повної і всебічної перевірки та встановлення обставин за фактом отримання позивачем тілесних ушкоджень під час патрулювання з 13 по 14 вересня 2017 року в селі Мар`їнка Донецької області, а також контузії, отриманої 18 та 20 січня 2015 року на території села Піски Донецької області, призначено службове розслідування за фактом травмування.

11. 2 серпня 2018 року затверджено висновок про результати службового розслідування, відповідно до якого тілесні ушкодження у вигляді травми хребта у поперековому відділі хребта, отримані в ніч з 13 на 14 вересня 2017 року на території села Мар`їнка Донецької області, а також контузії, отриманої 18 та 20 січня 2015 року на території села Піски Донецької області, відповідно до пункту 2.1 Порядку розслідування та обігу нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України у зв`язку з відсутністю необхідних медичних довідок, а саме первинних з встановленим діагнозом, що може підтверджувати отримання контузії та травми хребта, довідок про стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на момент отримання травми, та за відсутності днів втрати працездатності, події не вважати нещасними випадками. Акти про нещасний випадок не складати.

12. 13 вересня 2018 року позивач звернувся до командира полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області зі скаргою на висновок за результатами службового розслідування. Листом від 10 жовтня 2018 року позивача повідомлено про направлення неодноразових запитів до лікарні ДУ «ТМО МВС по Дніпропетровській області» щодо надання виписок з діагнозами по можливим перенесеним ним травмам або контузії. При проходженні ВЛК 22 грудня 2017 року інформацію про отримання контузій та травм він не надавав, медична документація з цього приводу відсутня. За наданими результатами обстежень: МРТ головного мозку, МРТ поперекового відділу хребта - ознак перенесених травматичних ушкоджень виявлено не було. Відповідно до пункту 28 розділу VІІІ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, покази свідків не є підставою для встановлення у поліцейських, військовослужбовців та колишніх поліцейських і військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу факту перенесеного захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва).

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що під час складання висновку про результати службового розслідування від 2 серпня 2018 року відповідачі послалися на формальну відсутність довідок, які мали бути винесені на момент отримання травми, проте не беруть до уваги фактичні обставини справи та відсутність можливості отримання таких довідок під час перебування позивача в зоні проведення антитерористичної операції.

14. Виходячи з того, що наявність контузії та травми хребта підтверджені медичними документами, які були додані до медичної карти та того факту, що відповідачами не заперечується час та місце отримання пошкоджень, суд вважав що службове розслідування проведено без урахування усіх фактичних обставин та без дослідження усіх необхідних доказів.

15. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що про отримання контузії та травми попереку позивач у встановленому порядку не повідомив безпосереднього керівника після отримання тілесних ушкоджень в 2015 та 2017 роках, за медичною допомогою після отримання травм не звертався, а тому первина медична документація по факту отримання ним контузії у 2015 році та травми попереку у 2017 році відсутня; відсутність лікаря у складі полку не перешкоджала позивачу при необхідності в отриманні медичної допомоги звернутися по таку допомогу до відповідних медичних закладів, при цьому позивач продовжував нести службу до дня звільнення в січні 2018 року.

16. Позивачем не надано доказів звернення у період з січня по серпень 2018 року до підрозділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК, а також відносно перегляду раніше проведеної ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» експертизи з метою надання для розгляду медичних документів про отриману ним травму та контузію, які не були у нього наявні на той час.

17. Оскільки указані позивачем факти травмування мали місце у 2015 та 2017 роках, а із заявою про проведення службового розслідування він звернувся у 2018 році, голова та члени комісії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були позбавлені можливості виїхати на місце подій, що стали підставою для призначення службового розслідування.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. 25 березня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 про скасування постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

19. У касаційній скарзі скаржник посилається як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

20. Вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суд порушив принцип рівності сторін перед законом і судом. Суд не надав оцінку протиправних дій відповідачів що виявилися у відсутності на момент спірних правовідносин журналу бойових дій, невнесення записів до журналу бойових дій щодо отримання травм співробітниками рядового складу при виконанні своїх службових обов`язків в зоні бойових дій, відсутності серед особового складу в зоні бойових дій медичних працівників які були б зобов`язані надавати медичну допомогу співробітникам поліції, відсутності допомоги пораненим бійцям, наслідком чого стало порушення порядку розслідування отриманих бойових травм та контузій.

21. Звільнені за станом здоров`я поліцейські, які визнані учасниками бойових дій, позбавлені можливості довести що стан їх здоров`я погіршився саме через отримані поранення та травми, які сталися з ними в зоні бойових дій, через відсутність відповідних довідок які мають видавати самі відповідачі. Проте через відсутність відповідного обліку співробітники рядового складу позбавлені можливості довести причинно-наслідковий зв`язок між отриманими травмами та пораненнями в зоні бойових дій під час їх участі у проведенні антитерористичної операції та погіршенням стану здоров`я.

22. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області у відзиві на касаційну скаргу просило залишити оскаржуване судове рішення без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

24. Згідно з приписами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

25. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 7 травня 2020 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених статтею 328 КАС України.

26. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеного цим Кодексом.

27. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 КАС України).

28. Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.

29. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

30. Статтею 22 даного Закону встановлено що роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.

31. З метою надання необхідної методичної допомоги керівникам органів та підрозділів системи МВС України, врегулювання питань щодо порядку розслідування нещасних випадків, поранень, професійних захворювань, які трапляються із особами рядового та начальницького складу, курсантами та слухачами, військовослужбовцями та іншими категоріями працюючих в системі МВС України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок № 1346).

32. Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

33. Про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги (пункт 3.1 Порядку № 1346).

34. Відповідно до пункту 3.2 Порядку № 1346 керівник (посадова особа), у свою чергу, зобов`язаний: терміново організувати надання медичної допомоги потерпілому, а в разі потреби доставити його до лікувально-профілактичного закладу; повідомити про те, що сталося, керівника підрозділу, службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС. Якщо потерпілий є працівником іншого підрозділу, повідомити керівника цього підрозділу, у разі нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався внаслідок пожежі, - місцеві органи державної пожежної охорони, а при гострому професійному захворюванні (отруєнні) - відповідну санітарну епідеміологічну станцію системи МВС України; зберегти до прибуття комісії з розслідування обстановку в тому стані, у якому вона була на момент події (якщо це не загрожує життю і здоров`ю інших працівників), а також ужити заходів до недопущення подібних випадків.

35. Лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою (пункт 3.4 Порядку № 1346).

36. Пунктом 3.8 Порядку № 1236 встановлено, що комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

37. Відповідно до пункту 3.19 Порядку № 1346 нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

38. Після проходження медичної (військово-лікарської) комісії та звільнення зі служби в поліції через хворобу, позивач звернувся з заявами про призначення розслідування по фактам отримання ним контузії та травми під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що передбачено пунктом 3.19 Порядку № 1346. У підтвердження отримання травми під час патрулювання, позивач посилався на пояснення свідків, а також медичні довідки, отримані ним після звільнення зі служби в поліції.

39. Під час проведення службового розслідування, відповідачем було дотримано вимоги Порядку № 1346 в частині дослідження наданих позивачем та витребуваних у процесі проведення службового розслідування медичних документів про стан його здоров`я.

40. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до листа Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» від 14 лютого 2018 року за період нагляду позивача у лікарні (з лютого 2015 року) звернень по факту отримання або наслідків поранень, травм, контузій не було, будь-яка медична документація з цього приводу не надавалась. За результатами профілактичних оглядів посилань на перенесені травми або контузії не було. При проходженні ВЛК 22 грудня 2017 року інформацію по отримання контузій та травм позивач не надавав. Медична документація з цього приводу відсутня. За наданими результатами обстежень: МРТ головного мозку, МРТ поперекового відділу хребта - ознак перенесених травматичних ушкоджень виявлено не було.

41. Позивач не оскаржував даний висновок військово-лікарської комісії від 22 грудня 2017 року.

42. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того що наявність контузії та травми хребта підтверджені медичними документами, які були додані до медичної карти позивача. Такими доказами є виписка №627 з медичної карти стаціонарного хворого (період перебування 23 лютого - 12 березня 2018 року); виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 2030 неврологічного відділення (перебування з 6 по 17 жовтня 2017 року), консультативний висновок учасника дослідження наслідків контузії від 7 травня 2018 року, консультативний висновок Інституту отоларингології № 7133/18 від 8 травня 2018 року, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1677 (перебування з 11 по 21 травня 2018 року).

43. Проте, як правомірно зазначив суд апеляційної інстанції, у зазначених вище медичних документах вказано, що причиною звернення є те, що « ОСОБА_1 рахує себе хворим з», тобто обставини травмування встановлено не у ході медичного дослідження, а зі слів особи, яка звернулась за медичною допомогою.

44. Стосовно посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд апеляційної інстанції не надав оцінку протиправних дій відповідачів у вигляді умисного невиконання своїх прямих обов`язків та порушення вимог і положень Статуту патрульно-постової служби, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України та Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, Верховний Суд зазначає таке.

45. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з результатами службового розслідування нещасних випадків, зазначеними у висновку від 2 серпня 2018 року. Проте під час проведення службового розслідування Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області було дотримано вимоги як Інструкції, так і Порядку №1346. Порядок дій комісії з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) встановлено пунктом 3.8 Порядку №1346, з урахуванням пункту 3.19. У зв`язку з тим, що з часу події пройшов не один рік, обстежити місце події не було можливим. Тому на підтвердження отримання позивачем травми та контузії відповідачем було здійснено запити до медичних установ. Проте отримані виписки з медичних документів не підтвердили звернення позивача за медичною допомогою ні після 13-14 вересня 2017 року та 18, 20 січня 2015 року, ні у більш пізній час зі скаргами на болі, які він міг отримати внаслідок травми чи контузії.

46. Показання свідків не є підставою для встановлення у поліцейських, військовослужбовців та колишніх поліцейських і військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу факту перенесеного захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва). Відповідно встановити чи підтвердити такий факт лише на підставі пояснень свідків є неправомірною дією.

47. Стосовно посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд апеляційної інстанції не надав оцінку відсутності у відповідача на час виникнення спірних відносин журналу бойових дій, невнесення до такого журналу запису про отримання травми співробітниками рядового складу при виконанні службових обов`язків в зоні бойових дій, Верховний Суд зазначає таке.

48. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

49. Тому оскільки під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій позивач не зазначав про такий доказ по справі як журнал бойових дій, правильність його ведення чи відсутність, суд касаційної інстанції не перевіряє таке посилання.

50. Відсутність медичних працівників у складі полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» також не може свідчити про неможливість звернення позивача за медичною допомогою після закінчення відрядження до зони проведення антитерористичної операції з приводу болі в результаті отриманої травми та контузії.

51. Відповідно до довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27 листопада 2017 року позивач відряджався до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період з 17 по 28 грудня 2014 року, з 14 січня по 22 лютого 2015 року, з 12 травня по 11 червня 2015 року, з 12 липня по 13 серпня 2015 року, з 10 листопада по 11 грудня 2015 року, з 15 січня по 25 лютого 2016 року, з 13 січня по 17 березня 2017 року, з 31 липня по 2 жовтня 2017 року.

52. Стосовно посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд апеляційної інстанції не надав оцінку ухиленню відповідача від врахування висновків, наданих медичними закладами не з системи МВС України, Верховний Суд зазначає, що апеляційний суд не встановив протиправного ухилення відповідача від врахування наданих в якості доказів консультативних висновків та виписок з медичної карти хворого, зокрема з урахуванням того, що про отримані травми в них зазначено «зі слів хворого».

53. Відповідачем та апеляційним судом було враховано що під час проходження 22 грудня 2017 року медичної комісії позивач не повідомляв про травму хребта, отриману в ніч з 13 на 14 вересня 2017 року та контузію, отриману 18 та 20 січня 2015 року на території Донецької області. У 2016 році проходив профілактичний огляд під час якого було виявлено жовчо-кам`яну хворобу. 13 жовтня 2017 року проведено МРТ головного мозку та поперекового відділу хребта: ознак вогнищевої патології та ознак об`ємного процесу головного мозку не виявлено. В результаті проведених досліджень було встановлено що захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції, що стало підставою для його звільнення зі служби через хворобу. З даним свідоцтвом про хворобу (висновком комісії) позивач був ознайомлений та не звертався з приводу перегляду її результатів.

54. Як обґрунтовано зробив висновок суд апеляційної інстанції за приписами Порядку № 1346 відповідач не має повноважень досліджувати медичні документи та самостійно встановлювати причинний зв`язок захворювань з отриманими травмами або контузією, а також зв`язок травми та контузії з проходженням військової служби.

55. Положення пункту 3.2 Порядку № 1346 передбачає певну процедуру встановлення та оформлення факту травмування особи, тільки після проведення якої складаються акти розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5*, Н-1* (НТ*).

56. Посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення апеляційним судом принципу рівності сторін перед законом і судом також не знайшли свого підтвердження, оскільки судове рішення було ухвалено на підставі наданих доказів та пояснень всіма сторонами у справі.

57. Посилання позивача у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 810/4649/18 як на судову практику, яку не було враховано судом апеляційної інстанції, є помилковим оскільки правовідносини у даних справах є різними.

58. Інші доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції і свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

59. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

60. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

61. Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

62. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року у справі №160/7887/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова