Справа № 640/1044/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Київ № 640/1044/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., за участю секретаря судового засідання Кузьмич М.Б.,

представників позивача: Чичирка К.В.,

представника відповідача: Мудренко Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), у якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.08.2020, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Р» від 30.10.2019 № про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 249 273,60 грн., у тому числі за основним платежем - 199 418,88 грн., штрафними санкціями - 49854,72 грн.;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Р» від 30.10.2019 № про визначення грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 20 772,80 грн., у тому числі за основним платежем - 16 618,24 грн., штрафними санкціями - 4 154,56 грн.;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 27 218,09 грн.;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № Ф-075 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 174 863,88 грн.;

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 414,66 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновки відповідача про порушення позивачем норм законодавства є безпідставними, спростовуються доказами долученими до матеріалів справи, у зв`язку з чим спірні вимоги, рішення та податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, а висновки акта перевірки від 27.09.2019 № 135/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства. За наведених обставин, винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимог про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованим, та таким що не суперечить нормам законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 640/1044/20 та призначено судове засідання у справі.

У судовому засіданні 21.10.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 22.02.2006 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с. 13-14).

Матеріалами справи підтверджено, що 21.01.2018 платником податків подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій відображено доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності (розділ ІІ декларації, графа 10.7) в сумі 56 400,00 грн.

Разом з декларацією позивачем подано розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи). У графі «усього» розділу І цього Додатку позивачем відображено загальну суму одержаного доходу - 3 998 707,00 грн., а також розмір документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю. У графі 5 Додатку Ф2 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» відображено суму 3 687 608,42 грн., у графі 6 «Витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату» - 254 699,00 грн.

28.01.2019 платником податків подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій відображено доходи, отримані фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності (розділ ІІ декларації, графа 10.7) в сумі 50 400,00 грн.

Разом з декларацією позивачем подано розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи). У графі «усього» розділу І цього Додатку позивачем відображено загальну суму одержаного доходу - 3 370 315,00 грн., а також розмір документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю. У графі 5 Додатку Ф2 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» відображено суму 2 922 976,00 грн., у графі 6 «Витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату» - 396 939,00 грн.

У період з 03.09.2019 по 23.09.2019 Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018.

Результати перевірки оформлені актом від 27.09.2019 № 135/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (том 1 а.с. 15-45).

В акті перевірки стверджується про порушення ФОП ОСОБА_1 , зокрема:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України - занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на 210 977,40 грн., в т.ч. : за 2016 рік - 5 321,93 грн., за 2017 рік - 139 854,09 грн., за 2018 рік - 65 801,39 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України - занижено військовий збір за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на 17 581,45 грн., в т.ч.: за 2016 рік - 443,49 грн., за 2017 рік - 11 654,51 грн., за 2018 рік - 5 483,45 грн.;

- абз. 3, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016-2018 роки у розмірі 184 245,49 грн., в т.ч. за 2016 рік - 6 504,58 грн., за 2017 рік - 97 317,00 грн., за 2018 рік - 80 423,91 грн.;

- ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску за 2012 рік в сумі 2891,60 грн.

- п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України - занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за 2016-2018 роки на 18 585 в т.ч.: за 2016 рік - на 12 735,00 грн, (за січень - 598,00 грн. і лютий - 2979,00 грн., за березень - 2507,00 грн., за квітень - 1842,00 грн., за травень - 371,00 грн., за червень - 1004,00 грн., за липень - 176,00 грн., за серпень - 112,00 грн., за вересень - 907,00 грн., за жовтень - 60,00 грн., за листопад - 376,00 грн., за грудень - 1803,00 грн.); за 2017 рік на 3610,00 грн. (за січень - 44,00 грн, за лютий - 48,00 грн., за березень - 651,00 грн, за квітень - 58,00 грн., за травень - 370,00 грн., за червень - 136,00 грн., за липень - 158,00 грн., за серпень - 395,00 грн., за жовтень - 830,00 грн., за листопад - 243,00 грн., за грудень - 676,00 грн.); за 2018 на 2240,00 грн. (за лютий - 254,00 грн., за квітень - 719,00 грн., за липень - 410,00 грн., за жовтень - 857,00 грн);

- п. 198.5 ст.198 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України - не складено, не зареєстровано в терміни, встановлені цим Кодексом зведені податкові накладні за товарами/послугами яких суми податку були включені до складу податкового кредиту та використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку;

- пп.16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України - не подано до податкового органу за місцем реєстрації протягом 10 днів після реєстрації об`єкта нерухомості, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», а саме: завищення витрат за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та ведення обліку витрат касовим методом.

З акта перевірки убачається, що в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено завищення витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням діяльності за 2016-2018 роки на 1 172 096,67 грн, в т.ч.: за 2016 рік - на 29 566,27 грн., за 2017 рік - на 776 967,16 грн., за 2018 рік - на 355 563,24 грн.

Як установлено з акта перевірки, дане завищення виникло внаслідок включення до складу витрат вартості товарно-матеріальних цінностей, які відповідно наданим документам включені до складу витрат, та не були реалізовані/використані в період, що перевірявся, в сумі 1 107 882,65 грн, в т.ч.: у 2017 - 755 396,84 грн, у 2018 - 352 485,81 грн. До складу витрат за 2016-2017 роки також віднесено вартість товарів (одяг, взуття, послуги зв`язку, Інтернету та ін.), використання яких в підприємницькій діяльності документально не підтверджено, в загальній сумі 64 214,02 грн., в т.ч.: у 2016 р. - 29 566,27 грн, у 2017 - 21 570,32 грн., у 2018 - 13 077,43 грн.

Також у акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано документи, які б підтверджували використання у господарській діяльності придбаного одягу та взуття. В документах щодо придбання послуг зв`язку та інтернету зазначена адреса надання таких послуг: АДРЕСА_1 , зв`язок якої з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 не підтверджено документально.

За наведених обставин контролюючий орган дійшов висновку про те, що в порушення вимог п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід за період з 01.01.2016 10 31.12.2018 на 1 172 096,67 грн, в т.ч.: за 2016 рік - на 29 566,27 грн, за 2017 рік - на 776 6967,16 грн., за 2018 рік - на 365 563,24 грн., що спричинило заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погодившись із висновками, які були викладені в акті перевірки, 17.10.2019 звернувся до відповідача із запереченнями на акт документальної планової виїзної перевірки від 27.09.2019 № 135/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 (том 1 а.с.54-57).

За результатами розгляду заперечень Головне управління ДПС у м. Києві листом «Про результати розгляду заперечення» від 29.10.2019 № 9062/ФОП/26-15-42-04-27 (том 1 а.с. 58-76) порушення ФОП ОСОБА_1 в наступній редакції:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України - занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на 199 418,88 грн., в т.ч. : за 2017 рік - 135 971,43 грн., за 2018 рік - 63 447,45 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 161 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України - занижено військовий збір за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на 16 618,24 грн., в т.ч.: за 2017 рік - 11 330,95 грн., за 2018 рік - 5 287,29 грн.;

- абз. 3, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016-2018 роки у розмірі 174 863,88 грн., в т.ч. за 2017 рік - 97 317,00 грн., за 2018 рік - 77 546,88 грн.;

- ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - несвоєчасно сплачено суму єдиного внеску за 2012 рік в сумі 2891,60 грн.

- пп.16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України - не подано до податкового органу за місцем реєстрації протягом 10 днів після реєстрації об`єкта нерухомості, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», а саме: завищення витрат за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та ведення обліку витрат касовим методом.

На підставі висновків акта перевірки, з урахуванням листа Про результати розгляду заперечення» від 29.10.2019 № 9062/ФОП/26-15-42-04-27, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2019 № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 249 273,60 грн., у тому числі за основним платежем - 199 418,88 грн., штрафними санкціями - 49854,72 грн. (том 1 а.с.94-95);

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2019 № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 20 772,80 грн., у тому числі за основним платежем - 16 618,24 грн., штрафними санкціями - 4 154,56 грн. (том 1 а.с.96-97);

- рішення від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску у розмірі 27 218,09 грн. (том 1 а.с.98-99);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.10.2019 № Ф-075 щодо сплати єдиного внеску у розмірі 174 863,88 грн. (том 1 а.с.100);

- рішення від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 414,66 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку (том 1 а.с.77-88).

За результатами розгляду скарги позивача ДПС України прийняла рішення від 11.01.2020 № 1277/6/99-00-08-05-04-06, яким залишила скаргу без задоволення, а спірні рішення - без змін (том 1 а.с.89-93).

Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, в періоді з 01.01.2016 по 31.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування шляхом сплати нарахованих авансових платежів по податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (тут і далі в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин). Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1. статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1. статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.3. статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 134.1.1. статті 134 Податкового кодексу України у цьому розділі об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з абз.2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХIV (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-ХIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом частини 1 статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №996-ХIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 135.1. статті 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.2. статті 135 Податкового кодексу України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

В силу пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1 пункту 138 статті 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; від`ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; від`ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов`язань у зв`язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов`язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов`язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з пунктом 138.2. статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 2.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320 (яка була чинною у період дії спірних правовідносин) підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

З аналізу наведених законодавчих положень слідує, що обов`язковою умовою виникнення у фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, права на зменшення оподатковуваного доходу є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу винесення спірних актів індивідуальної дії, доводиться податковим органом на підставі того, що платником податків занижено чистий оподаткований дохід у 2017-2018 році на суму 1 142 530,40 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 776 967,16 грн., за 2018 рік на суму 365 563,24 грн. внаслідок безпідставного віднесення до складу витрат вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не були реалізовані/використані у господарській діяльності позивача у періоді, що перевірявся.

З метою підтвердження вказаних показників позивачем надано до перевірки та разом із запереченнями на акт перевірки первинні документи податкового та бухгалтерського обліку. За наслідком дослідження вказаних документів податковим органом, з урахуванням листа «Про результати розгляду заперечення» від 29.10.2019 № 9062/ФОП/26-15-42-04-27 виявлено завищення ФОП ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності в деклараціях про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки на загальну суму 1 107 882,65 грн., в т.ч.: у 2017 році на 755 396,84 грн., у 2018 році на 352 485,81 грн.

Дане завищення виникло внаслідок включення до складу витрат вартості товарно-матеріальних цінностей, перелік яких наведений у Додатку № 2 до акта перевірки, які відповідно наданим документам не були реалізовані/використані в періоді, що перевірявся у господарській діяльності позивача.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків податкового органу судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що у період, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 у період проведення перевірки здійснював діяльність у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів (основна), роздрібної/оптової торгівлі автомобільними деталями та приладдям, технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів, неспеціалізованої оптової торгівлі, допоміжного обслуговування наземного транспорту, оптової торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

З метою здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 було придбано у наступних контрагентів: ТОВ «Бікон Україна», ТОВ «Логістик-Сіті М», ТОВ «БМС Сакура», ТОВ «Інсайд Траст», ТОВ «Фловерс ЛТД» запасні частини для ремонту автотранспортних засобів на загальну суму 1 792 553,79 грн. без ПДВ.

На підтвердження здійснення господарських операцій з наведеними контрагентами позивачем було надано видаткові накладні (том 1 а.с.142-156), у якості підтвердження оплати за придбані товари надано банківські виписки на загальну суму 1 343 830, 48 грн. (том 3 а.с.28-256; том 4 а.с.1-11).

Як установлено з матеріалів справи, придбані товарно-матеріальні цінності, а саме запасні частини використовувалися позивачем при наданні послуг з ремонту автотранспорту, що підтверджується актами виконаних робіт (том 1 а.с.157-250; том 1 а.с.1-250; том 3 а.с.1-27) та банківськими виписками (том 3 а.с.28-256; том 4 а.с.1-11).

Дохід від послуг з ремонту автотранспортних засобів, який надходив протягом 2017-2018 років на розрахунковий рахунок, відповідно до банківських виписок, відображався позивачем у Книзі обліку доходів і витрат за підсумками дня, в якому отримано дохід, згідно з вимогами п.5 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат.

При цьому, суд зазначає, що витрати у розмірі 1 343 830,48 грн., також внесені до Книги обліку доходів і витрат, та є безпосередньо пов`язаними з отриманням доходу, оплачені ФОП ОСОБА_1 станом на дату отримання доходу та документально підтвердженні видатковими накладними та банківськими виписками з рахунку.

Отже, надані позивачем розрахункові документи підтверджують понесення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у сумі 1 343 830,48 грн., та використання вказаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності позивача.

Позивач у ході судового розгляду наголосив на тому, що вартість товарно-матеріальних цінностей в сумі 1 107 882,65 грн. позивачем не була віднесена до складу витрат, оскільки, останні позивачем не були оплачені та використані в господарській діяльності, що підтверджується Книгою обліку доходів та витрат за період, що перевірявся. Крім цього зазначив, що первинні документи, перелік яких міститься у Додатку №2 до акта перевірки у позивача відсутні.

При цьому суд зазначає, що згідно з Додатком № 2 до акта перевірки загальна сума вартості товарно-матеріальних цінностей визначена контролюючим органом в розмірі 1 585 729,74 грн., тоді як в акті перевірки стверджується про завищення позивачем витрат на суму 1 107 882,65 грн.

Жодних доказів на спростування зазначених обставин відповідач суду не надав, рівно як і не надав пояснень щодо розбіжностей у сумах, на які зменшено витрати за результатами проведення перевірки.

Відтак, твердження відповідача в акті перевірки про включення до складу витрат вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей в сумі 1 107 882,65 грн., не відповідає дійсності та спростовується дослідженими судом доказами по справі.

Суд зазначає, що фактичною підставою для висновку контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства слугувало саме неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат, проте суд зазначає, що вказані доводи спростовуються первинними документами, які містяться в матеріалах справи та були надані платником податків під час перевірки, а також разом із разом із запереченнями на акт перевірки. Вказаним первинним документам не було надано в повній мірі оцінку податковим органом, що свідчить про необґрунтованість висновків, здійснених за результатами перевірки та, як наслідок, потягло за собою прийняття протиправних рішень.

Крім того, навіть в разі неналежного ведення Книги обліку доходів та витрат неможливо стверджувати про порушення платником податків вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податкових зобов`язань за наявності належно складених первинних документів, які зберігаються у платника податків.

У судовому засіданні представник відповідача жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем письмових документів не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам суду не надав.

Більш того, у судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що копії первинних документів, що підтверджують показники доходів та витрат, були надані перевіряючим як у ході перевірки, так і під час розгляду заперечень на акт перевірки.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган безпідставно визначив позивачу суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 199 418,88 грн. (811 796,84 грн. х 18%)+ (402885,81 грн. х 18%;) та штрафні (фінансові) санкції на суму 49 854,72 грн. (199 418,88 грн. х 25%).

А тому, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 249 273,60 грн., у тому числі за основним платежем - 199 418,88 грн., штрафними санкціями - 49 854,72 грн.

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, то суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Підпунктом 1.4 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Підпунктом 1.4 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у періоді, що перевірявся, суд вважає, що донарахування останньому податкового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 20 772,80 грн. відсутні, а тому податкове повідомлення рішення від 30.10.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується нарахування грошового зобов`язання по єдиному внеску та застосування штрафних санкцій, то суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частина 1 стаття 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У силу пункту 2 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Оскільки відповідач безпідставно дійшов висновку про заниження позивачем у 2017-2018 році суми чистого оподаткованого доходу на суму 1 107 882,65 грн., суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.10.2019 № Ф-075 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 174 863,88 грн., рішення від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску у розмірі 27 218,09 грн. та рішення від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 414,66 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності свого рішення.

Водночас позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів, робіт і послуг та реальність понесених витрат.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4726,00 грн., що підтверджується квитанцією № 56 від 14.01.2020 (том 4 а.с.27).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у м. Києві форми «Р» від 30.10.2019 № про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 249 273,60 грн., у тому числі за основним платежем - 199 418,88 грн., штрафними санкціями - 49854,72 грн.;

3. Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у м. Києві форми «Р» від 30.10.2019 № про визначення грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 20 772,80 грн., у тому числі за основним платежем - 16 618,24 грн., штрафними санкціями-4 154,56 грн.;

4. Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 27 218,09 грн.;

5. Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі вимогу ГУ ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № Ф-075 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 174 863,88 грн.;

6. Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення ГУ ДПС у м. Києві від 30.10.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 414,66 грн.

7. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4726,00 (чотири тисячі сімсот двадцять шість гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась

Повний текст рішення складено та підписано - 26.10.2020.