Справа № 480/1427/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. Справа № 480/1427/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановила:

02.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради (далі - Управління) у встановленні їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати відповідача встановити їй статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що оскільки вона приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-кілометровій закритій зоні відчуження як особа вільнонайманого складу і віднесена до категорії 1 учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та має ІІ групу інвалідності, то відповідно ст. 7 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та отримання встановленого зразка посвідчення. Відповідач безпідставно відмовив їй у задоволенні її звернення про надання означеного статусу та посвідчення, чим порушив її права та гарантії на належний соціальний захист, а отже відмова Управління у наданні їй відповідного статусу та видачі посвідчення є протиправною.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Управління вказує, що права ОСОБА_1 на соціальний захист реалізовані в повній мірі згідно Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).

Крім того, відповідач зазначив, що позивач не належить до жодної з категорій визначених п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, а саме: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно п, п. 1, 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ необхідно щоб в експертному висновку формулювання причинного зв`язку звучало так: «Захворювання, пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС».

Також, відповідач зазначив, що Закон № 3551-ХІІ не поширюється на працівників підприємств, установ, організацій, крім громадян, які залучались до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони/а.с. 30-32/.

У відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , зазначила фактично аналогічні доводи, що зазначені нею у позові /а.с. 35-36/.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений наступним чином.

Судовим рішенням визнано неправомірними дії Управління щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Відповідач зобов`язаний встановити позивачу статус інваліда війни 2 групи та видати посвідчення інваліда війни.

Висновок суду вмотивований тим, що умовами набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктами 1, 9 частини другої Закону № 3551-ХІІ є: 1) настання інвалідності у військовослужбовця або особи вільнонайманого складу внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Суд дійшов висновку, що до категорії осіб вільнонайманого складу належать усі особи, які не є військовослужбовцями і виконували інші обов`язки військової служби, пов`язані з ліквідацією Чорнобильської катастрофи.

Також, суд зазначив, що позивачу було відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстави відсутності в її особовій справі документів на підтвердження належності до осіб з числа військовослужбовців чи перебування у складі формувань Цивільної оборони на час виконання обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. При цьому відповідачем не враховано, що на підставі Закону № 3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб вільнонайманого складу.

Крім того, суд зазначив, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримала інвалідність у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас наявні підстави для набуття нею статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, оскільки, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме як особа вільнонайманого складу.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументує вимоги апеляційної скарги відповідач фактично тим, що наведено ним у заявах по суті в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України скасуванню, з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та особою з інвалідністю 2 групи, захворювання якої пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 18, 19, 23/.

У період часу з 23.12.1980 року по 29.08.1994 року позивач працювала у Військторзі № 440 Управління торгівлі Київського військового округу на посаді бухгалтера інвентаризатора, звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пільгову пенсію, як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС /а.с. 9-10/.

Відповідно до наказу начальника Військторгу від 14.07.1987 року № 66/л, ОСОБА_1 бухгалтер Військторгу № 440 в період часу з 15.07.1987 року по 25.08.1987 року відряджена до УТ ККВО для роботи в районі ЧАЕС у зоні відчуження та брала участь в заходах по ліквідації наслідків аварії /9-14/.

Відповідно до довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 51/1/12476 від 20.09.1999 року по архівним документам військової частини № 960 ОВТ встановлено, що ОСОБА_1 у складі частини приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, (була відряджена) у період з 15.07.1987 року (наказ № 427 від 16.07.1987 року) по 25.08.1987 року (наказ № 467 від 25.08.1987 року) /а.с. 17/

Обласною МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 18, 19/.

У відповідності до експертного висновку № 153 від 28.04.1993 року захворювання ОСОБА_1 пов`язане з впливом іонізуючих та інших шкідливих факторів під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с.20/.

Відповідно до посвідчення від 24.10.2019 року серії НОМЕР_1 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 23/.

04.02.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою щодо надання їй відповідно до Закону № 3551-ХІІ та Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 (далі Положення № 302) статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.

До заяви позивачем додані наступні документи: копія паспорту, копія посвідчення ЧАЕС, копія ідентифікаційного коду, копія довідки МСЕК, копія трудової книжки (витяг), фотокартка 3 х 4 см, архівна довідка МО /а.с. 7/.

Листом № 1361 від 20.02.2020 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, оскільки підтверджуючі документи, які б вказували на належність позивача до осіб з числа військовослужбовців чи осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони відсутні.

Крім того, відповідач зазначив, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни встановлюється на підставі довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності та її причинного зв`язку (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС). У її довідці МСЕК від 23.11.1999 року № 007469 зазначено, що захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 6/.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом № 3551-ХІІ.

Ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни (ст. 4 Закону № 3551-ХІІ).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Отже, зі змісту вказаної статті Закону вбачається, що підставою для віднесення осіб вільнонайманого складу до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ унормовано, що порядок надання статусу з інвалідністю внаслідок війни та правила видачі посвідчень особи з інвалідністю внаслідок війни визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання повноважень, регламентованих ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.20915 року № 685 затверджений Порядок надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі Порядок № 685).

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням № 302.

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Абзацом першим п. 10 Положення № 302 встановлено, що «посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно до п. 16 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317) комісія визначає ступінь втрати здоров`я, групу і час настання інвалідності та їх причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою на підставі експертного висновку, визначеного в установленому порядку МОЗ лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, міжвідомчої експертної ради чи постанови військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання з Чорнобильською катастрофою.

Особи, що належать до категорії постраждалих із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, подають, крім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції з відміткою про перереєстрацію або посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та посвідчення потерпілої дитини серії "Д" та вкладишу до нього для потерпілих дітей-інвалідів при досягненні ними 18 років, відповідний експертний висновок уповноваженого лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, міжвідомчої експертної ради чи постанову військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, що призвело до інвалідності, з іншими ядерними аваріями, ядерними випробуваннями або військовими навчаннями із застосуванням ядерної зброї, порушенням правил експлуатації обладнання з радіаційною речовиною, порушенням правил зберігання і поховання радіоактивних речовин (пункт 17 Положення № 1317).

Пунктом 26 Положення № 1317 визначено, що причинами інвалідності можуть бути:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;

одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період;

пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

одержані внаслідок політичних репресій;

пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

захворювання:

отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що для віднесення особи вільнонайманого складу до інвалідів війни в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ та отримання відповідного посвідчення, законодавець пов`язує настання інвалідності з такою підставою, як поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, про що має бути зазначено у висновку МСЕК.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові № 806/5085/15 від 25.09.2018 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні законодавчі підстави для встановлення статусу та видачі позивачу посвідчення інваліда війни, з огляду на те, що документи надані позивачем, у тому числі довідка МСЕК /а.с. 18/, не містили відомостей про причино-наслідковий зв`язок між виконанням обов`язків військової служби особою вільнонайманого складу та ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги Управління, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи та заперечення відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині <> є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова складена і підписана 26 жовтня 2020 року.