Справа № 826/5358/17
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5358/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Коротких А.Ю.,

Лічевецького І.О.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника відповідача: Дяк Ю.М.,

представника Кабінету Міністрів України

та Міністерства юстиції України: Бігдан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства охорони здоров`я України, Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк», Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл» до Міністерства охорони здоров`я України, за участю третіх осіб: Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» про визнання протиправним та скасування наказу №170, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України, за участю третіх осіб: Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» в якому просило: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров`я України від 22.02.2017 №170 «Про внесення змін до додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2015 №753».

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню як такий, що порушує права та інтереси позивача як власника реєстраційного посвідчення лікарського засобу «Гратеціано».

Внаслідок прийняття оскаржуваного наказу порушено принцип того, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, який закріплений у ст. 58 Конституції України.

Так, на час видачі оскаржуваного наказу, строк дії державної реєстрації лікарського засобу «Гратеціано» не закінчився, відсутній наказ Міністерства охорони здоров`я України про повну (тимчасову) заборону застосування такого лікарського засобу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров`я України від 22.02.2017 №170 «Про внесення змін до додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 18 листопада 2015 року №753».

Зобов`язано Міністерство охорони здоров`я України поновити запис у Державному реєстрі лікарських засобів України про лікарський засіб «Гратеціано», форма випуску таблетки, вкриті плівковою оболонкою, по 400 мг №28 у флаконах, заявник ТОВ «Євро Фарма Інтернешнл» (Україна), виробник Юропіен Іджіпшен Фармас`ютікал Індастріз (Єгипет), випускається за рецептом, номер реєстраційного посвідчення UA/14761/01/01.

В апеляційних скаргах відповідач, та треті особи - Кабінет Міністрів України та Міністерство юстиції України, Компанія «Гілеад Сайєнсиз, Інк.», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти зазначають про одночасне існування двох чинних реєстрацій препарату оригінальних лікарських засобів, що суперечить частині одинадцятій статті 9 Закону України «Про лікарські засоби».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року задоволено клопотання Компанії «Гілеад Сійєнсиз, Інк.» про зупинення провадження у справі. Зупинено апеляційне провадження у справі №826/5358/17 до вирішення Верховним Судом адміністративної справи №826/7180/16.

Рішення суду мотивовано тим, що є правові підстави для зупинення провадження у цій справі до набрання судовим рішенням законної сили у справі №826/5358/17, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року вбачається, що однією з підстав для задоволення позовних вимог є встановлення певних обставин у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі №826/7180/16.

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл» залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №826/5358/17 залишено без змін.

Приймаючи вказане рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що висновок Верховного Суду про законність чи незаконність постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі №826/7180/16 може мати преюдиційне значення для вирішення спірних правовідносин у цій справі та буде первинним для вирішення цього спору, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року у вказаній справі базується на основі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі №826/7180/16.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, поновлено провадження у даній справі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2014 ТОВ «Євро Фарма Інтернешнл» звернулося до Міністерства охорони здоров`я України із заявою про державну реєстрацію лікарського засобу «Гратеціано» із діючою речовиною софосбувір.

18 листопада 2015 року Міністерство охорони здоров`я України видало наказ №753 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів».

У відповідності до п. 3 додатку 1 до наказу №753, Міністерство охорони здоров`я України зареєструвало (реєстрація на 5 (п`ять) років) та внесло до Державного реєстру лікарських засобів України лікарський засіб «Гратеціано», номер реєстраційного посвідчення UA/14761/01/01. Власник реєстраційного посвідчення на лікарський засіб - ТОВ «Євро Фарма Інтернешнл».

У подальшому, 22.02.2017 Міністерство охорони здоров`я України видало Наказ №170, яким внесено зміни до додатку 1 до наказу №753 шляхом виключення пункту 3 додатку. Управлінню фармацевтичної діяльності та якості фармацевтичної продукції наказано виключити лікарський засіб «Гратеціано» з Державного реєстру лікарських засобів України та міжвідомчої бази даних.

Листом від 23.02.2017 №18.1-07/591/4937 відповідач повідомив ТОВ «Євро Фарма Інтернешнл» про те, що державну реєстрацію лікарського засобу «Гратеціано» скасовано шляхом виключення пункту 3 з додатку №1 Наказу №753 від 18 листопада 2015 року.

Підставою для видання оскаржуваного наказу стало розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №45-р «Про підписання Мирової угоди між Україною та компанією «Гілеад Сайєнсиз, Інк.», з метою виконання умов такої угоди.

Вказаним розпорядженням №45-р схвалено проект Мирової угоди між Україною в особі МОЗ України та компанією «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» (Сполучені Штати Америки).

Зі змісту пояснювальної записки до проекту вказаного вище розпорядження вбачається, що 02.06.2016 Мініністерством юстиції України отримано повідомлення про інвестиційний спір від компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» щодо порушення Україною через Міністерство охорони здоров`я України прав компанії як інвестора-резидента Сполучених Штатів Америки за Договором між Україною та Сполученими Штатами Америки щодо заохочення та взаємний захист інвестицій від 04.03.1994.

Так, 09.07.2015 Компанія «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» подала до Міністерства охорони здоров`я України заяву про державну реєстрацію лікарського засобу «Совалді» та Наказом Міністерства охорони здоров`я України України від 09.10.2015 №661 «Совалді» зареєстровано як оригінальний лікарський засіб в Україні та надано компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» реєстраційне посвідчення №UA/14706/01/01 зі строком дії з 09.10.2015 по 09.10.2020.

У повідомленні компанією «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» стверджувалося, що реєстрація генеричного лікарського засобу «Гратеціано» здійснена без дозволу чи ліцензії з боку компанії, всупереч положенням частини дев`ятої ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби», внаслідок чого порушено п`ятирічні ексклюзивні права компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» на лікарський засіб «Совалді».

На думку Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» реєстрація лікарського засобу «Гратеціано» призвела до порушення Україною справедливого та неупередженого режиму для інвестицій компанії на території України та ненадання повного захисту та безпеки таким інвестиціям відповідно до зобов`язань України за Інвестиційним договором.

Крім того, у вказаному повідомленні компанією зазначено, що остання звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про визнання протиправним та скасування наказу №753 в частині державної реєстрації та внесення до Державного реєстру лікарських засобів України на лікарський засіб «Гратеціано».

Не погоджуючись з Наказом №170 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказ Міністерства охорони здоров`я України №753 в частині реєстрації та внесення до Державного реєстру лікарських засобів України лікарського засобу «Гратеціано» (заявник ТОВ «Євро Фарма Інтернешнл»), що зазначений під порядковим номером 3 у додатку 1 до Наказу №753 від 18 листопада 2015 року, є правомірним та прийнятим у відповідності до вимог Закону України «Про лікарські засоби», що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі №826/7180/16, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент прийняття судом оскаржуваного рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У той же час, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №826/15263/18 (провадження № 11-222апп19).

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є оскарження наказу Міністерства охорони здоров`я України від 22.02.2017 №170 «Про внесення змін до додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2015 №753».

Тобто, метою даного спору є встановлення правомірності державної реєстрації лікарського засобу «Гратеціано» Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл».

Разом з тим, колегія суддів враховує, що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 22.02.2017 №170, який є предметом розгляду у цій справі, є похідним від Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2015 №753, законність якого переглядається у справі №826/7180/16.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2016 у справі №826/7180/16 у задоволенні адміністративного позову Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» до Міністерства охорони здоров`я України, треті особи: Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл», про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2015 №753 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів (медичних імунобіологічних препаратів) та внесення змін до реєстраційних матеріалів» в частині реєстрації та внесення до Державного реєстру лікарських засобів України лікарського засобу «Гратеціано» (заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл»), що зазначений під порядковим номером 3 у Додатку 1 до Наказу №753, - відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 провадження у справі закрито, а постанову суду першої інстанції визнано нечинною.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2020 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 скасовано. Закрито провадження у справі за позовом Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» до Міністерства охорони здоров`я України, треті особи: Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл», про визнання протиправним та скасування наказу в частині. Роз`яснено позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Приймаючи вказане рішення, Верховний Суд виходив з того, що звернення Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» до суду обумовлено необхідністю захисту її майнового права інтелектуальної власності - права використовувати реєстраційну інформацію оригінального лікарського засобу «Совалді» для здійснення державної реєстрації іншого (генеричного) лікарського засобу в Україні, оскільки позивач, будучи власником ексклюзивних прав на цей лікарський засіб згідно реєстраційного посвідчення №UA/14706/01/01, не надавав права жодній іншій особі посилатися та/або використовувати таку інформацію.

Даний спір, на думку суду касаційної інстанції, позбавлений ознак публічно-правового, оскільки є спором щодо захисту майнових прав інтелектуальної власності Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.», тому повинен вирішуватись судом господарської юрисдикції.

Відповідно до частин першої та другої ст. 418 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

У силу вимог частини першої ст. 420 Цивільного кодексу України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Частинами десятою, одинадцятою статті 9 Закону №123/96-ВР встановлено, що інформація, що міститься у заяві про державну реєстрацію лікарського засобу та додатках до неї (далі - реєстраційна інформація), відповідно до положень цього Закону та інших нормативно-правових актів України підлягає державній охороні від розголошення та недобросовісного комерційного використання. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, зобов`язаний охороняти таку інформацію від розголошення та запобігати недобросовісному комерційному використанню такої інформації.

Якщо лікарський засіб, зареєстрований на підставі поданої в повному обсязі (повної) реєстраційної інформації (далі - референтний/оригінальний лікарський засіб), зареєстровано в Україні вперше, державна реєстрація іншого лікарського засобу, що містить ту саму діючу речовину, що й референтний/оригінальний лікарський засіб, можлива не раніше ніж через п`ять років з дня першої реєстрації референтного/оригінального лікарського засобу в Україні, якщо інше не передбачено цією статтею.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що ексклюзивні дані у складі реєстраційної інформації, отриманої Міністерством охорони здоров`я України при реєстрації референтного/оригінального лікарського засобу, як і сама реєстраційна інформація (в тому числі стосовно безпеки та ефективності лікарського засобу), є об`єктом права інтелектуальної власності у сфері господарювання, і захищаються державою.

Поряд із цим, до майнових прав інтелектуальної власності стаття 424 Цивільного кодексу України відносить, зокрема: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення оскаржуваного Наказу №170 від 22.02.2017 про внесення змін до Наказу №753 від 18.11.2015 стало розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №45-р «Про підписання Мирової угоди між Україною та компанією «Гілеад Сайєнсиз, Інк.», з метою виконання умов такої угоди.

Так, Міністерстом юстиції України отримано повідомлення про інвестиційний спір від Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» щодо порушення Україною через Міністерство охорони здоров`я України прав компанії як інвестора-резидента Сполучених Штатів Америки за Договором між Україною та Сполученими Штатами Америки щодо заохочення та взаємний захист інвестицій від 04.03.1994, оскільки 09.07.2015 Компанія «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» подала до Міністерства охорони здоров`я України заяву про державну реєстрацію лікарського засобу «Совалді» та Наказом Міністерства охорони здоров`я України України від 09.10.2015 №661 «Совалді» зареєстровано як оригінальний лікарський засіб в Україні.

Втім, 18.11.2015 наказом Міністерства охорони здоров`я України №753 зареєстровано генеричний лікарський засіб «Гратеціано» за Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл», що містить ту ж саму діючу речовину - софосбувір.

На думку Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» реєстрація лікарського засобу «Гратеціано» призвела до порушення Україною справедливого та неупередженого режиму для інвестицій компанії на території України, оскільки внаслідок прийняття відповідачем спірного наказу порушені її права на ексклюзивність даних реєстраційного досьє «Совалді».

Як вірно зазначив Верховний Суд у справі №826/7180/16 фактично спір у цій справі виник між Компанією «Гілеад Сайєнсиз, Інк.»і ТОВ «Євро Фарма Інтернешнл» з приводу правомірності посилання останньої на реєстраційну інформацію стосовно безпечності та ефективності референтного/оригінального лікарського засобу «Совалді» при поданні заяви про державну реєстрацію генетичного лікарського засобу «Гратеціано».

Юридична оцінка саме цих фактів набуває вирішального значення у цьому спорі й обов`язково постане перед судом при розгляді справи, тоді як перевірка спірного наказу лише за критеріями, встановленими КАС України, не дозволить остаточно вирішити такий спір, тож у даному випадку не виконується основне завдання судочинства.

Відповідно до частини другої ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування.

Згідно з частиною першою розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті «Голос України» повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Пунктом 16 частини першої розділу ХІ «Перехідних положень» ГПК України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, враховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, оскільки Наказ №170 є похідним від Наказу №753, правомірність якого була предметом розгляду у справі №826/7180/16, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір позбавлений ознак публічно-правового, відтак не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з даним позовом до суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Міністерства охорони здоров`я України, Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк», Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл» до Міністерства охорони здоров`я України, за участю третіх осіб: Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Компанії «Гілеад Сайєнсиз, Інк.» про визнання протиправним та скасування наказу №170 - закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро Фарма Інтернешнл» право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді А.Ю. Коротких

І.О. Лічевецький