Справа № 160/8514/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року Справа № 160/8514/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
24.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій просить визнати протиправними та скасувати прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби:
Ухвалою суду від 29.07.2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Ухвалою суду від 13.08.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання Дніпровської митниці Держмитслужби про залишення позовної заяви у справі №160/8514/20 без розгляду.
20.08.2020 на адресу суду від Дніпровської митниці Держмитслужби надійшов відзив, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог, оскільки за результатами перевірки документів, наданих до митного оформлення позивачем, виявлені розбіжності, які позивачем так і не були усунуті в ході консультацій. Враховуючи встановлену у наданих документах невідповідність відомостей, виявлених під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товару вказане унеможливило проведення обчислення заявленого рівня митної вартості за обраним декларантом методом визначення митної вартості, у зв`язку з чим відповідачем були прийняті оскаржувані рішення. Також відповідач повідомив, що у зв`язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Дніпровською митницею було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості та застосовано другорядний метод визначення митної вартості, а саме резервний. Відповідач вважає, що оскаржувані рішення були прийняті у відповідності до норм Митного кодексу України і підстави для їх скасування відсутні, оскільки у поданих до митного оформлення разом з декларацією документах відсутні відомості щодо виробника оцінюваних товарів, а також декларантом не надано документів на підтвердження якості товару (в т.ч. сертифікати відповідності). Крім того, відповідач наголосив, що згідно п. 4.1 договору товар постачається на умовах FCA Шауляй за міжнародними правилами поставки (Інкотермс-2010), однак у наданих до митного оформлення інвойсах відсутні відомості щодо включення ціни товарів витрат, пов`язаних з навантаженням на транспортний засіб.
10.09.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що ТОВ «ТК АТЛАНТ» було надано до митного оформлення товару документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості. Згідно п. 1 додаткової угоди до договору поставки №6/UAB від 29.07.2019 «оплата окремих партій товару за цим договором проводиться за цінами, вказаними в інвойсі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% від вартості замовлення товару, що підлягає поставці, перераховується покупцем на банківський рахунок постачальника, не пізніше 21 день після дати поставки.»
Щодо неподання позивачем на вимогу інспектора Дніпровської митниці Держмитслужби копії митних декларацій країн відправлення, зазначено, що надання митної декларації країни відправлення є необов`язковим документом при митному оформленні товару, цей документ не витребовувався відповідачем.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку
Здійснюючи митне оформлення партій товару в режимі імпорту декларантом були подано електроні митні декларації,в яких митну вартість товару розраховано за основним методом за ціною договору (контракту): від 26.09.2019 №UA110150/2019/240536; від 29.10.2019 №UA110150/2019/244872; від 21.11.2019 №UA110150/2019/247832; від 20.12.2019 №UA110130/2019/252149; від 05.03.2020 №UA110130/2019/006966; від 18.05.2020 №UA110130/2019/013379, від 15.06.2020 №UA110130/2019/016095.
Відповідно до наведених ЕМД вартість товару визначена декларантом (Позивачем) за основним методом - а саме, за ціною, що передбачена Договором поставки.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з кожною із зазначених декларацій позивачем надано митному органу документи, що перелічені у графі 44 кожної з ВМД і посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування.
Так, по ЕМД від 26.09.2019 №UA110150/2019/240536 позивач подав до митного органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) 6/UAB від 29.07.2019; копія додаткової угоди до договору поставки;пакувальний лист від 20.09.2019; рахунок-фактура (інвойс) №GR-U19/011 від 20.09.2019; копія автотранспортної накладної №414806 від 20.09.2019; копія декларації про походження товару №GR-U19/011 від 20.09.2019; копія рахунку фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору про транспортно-експедиційні послуги від 24.09.2019 №331; копія довідки витрат про транспортування б/н від 19.09.2019; копія заявки №1709 від 17.09.2019; копія договору доручення №23-19МБО з приватним підприємством «Агро Союз Термінал» про надання митно-брокерських послуг від 04.09.2019; копія договору про перевезення №17092019 від 17.09.2019; інформаційний лист відправника від 24.09.2019.
У відповідь на подану митну декларацію та документи від відповідача надійшло повідомлення №1 від 26.09.2019, у якому були викладені зауваження до деяких документів та запропоновано надати додаткові документи, визначені ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Позивачем у свою чергу було надіслано на адресу відповідача пояснення на повідомлення №1 від 26.09.2019, в якому зазначено, що ч. 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, який підтверджує митну вартість товару та підлягає наданню митному органу, проте надання декларантом документів, що містять відомості про виробника товарів та документи, які підтверджують якість товару, в тому числі сертифікати відповідності не передбачено ст. 53 МК України.
27.09.2019 відповідачем було направлено позивачеві повідомлення, в якому зазначено, що відсутність у митниці та у декларанта необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів.
27.09.2019 позивачем була направлена відповідь на консультацію, в якій вказано, що позивачем було надано до митного органу всі документи для підтвердження митної вартості товару і надати інші додатково документи немає можливості.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 26.09.2019 №UA110150/2019/240536 було скориговано: товар №2 до рівня ЕМД від 09.07.2019 №UA100030/2019/405252 - 8,01 дол.США/кг, товар №3 до рівня ЕМД від 27.08.2019 №UA100120/2019/208056 7,15 дол.США/кг, товар №4 до рівня ЕМД від 30.07.2019 № UA100030/2019/406398- 6,16 дол.США/кг, товар №5 до рівня ЕМД від 12.08.2019 № UA100030/2019/407236-5,01 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 05.08.2019 № UA100030/2019/406815-5,01 дол. США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 09.09.2019 № UA100020/2019/374635-6,16 дол. США/кг, товар №14 до рівня ЕМД від 09.09.2019 № UA209180/2019/058898-6,18 дол. США/кг, товар №18 до рівня ЕМД від 16.09.2019 № UA1001208/2019/209025-6,17 дол. США/кг.
По ЕМД від 29.10.2019 №UA110150/2019/244872 позивач подав до митного органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) 6/UAB від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору дод.узг.б/н від 29.07.2019;доповнення до зовнішньоекономічного договору прил. №1 від 29.07.2020; пакувальний лист від 18.10.2019; рахунок-фактура (інвойс) №GR-U19/017 від 18.10.2019; копія декларації про походження товару №GR-U19/017 від18.10.2019; копія рахунку фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору про транспортно-експедиційні послуги від 11.10.2019 №124; копія довідки витрат про транспортування від 11.10.2019; копія заявки №1110 від 11.10.2019; копія договору про надання послуг митного брокера за №18 від 12.05.2017; копія договору про перевезення №0107/2 від 01.10.2019.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 29.10.2019 №UA110150/2019/244872 було скориговано: товар №2 до рівня ЕМД від 18.10.2019 №UA400030/2019/035549-8,03 дол.США/кг, товар №3 до рівня ЕМД від 08.10.2019 №UA400030/2019/033919 7,19 дол.США/кг, товар №4 до рівня ЕМД від 07.10.2019 № UA100110/2019/155255-6,19 дол.США/кг, товар №5 до рівня ЕМД від 03.10.2019 № UA100110/2019/154954-5,12 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 15.10.2019 № UA400030/2019/034808-5,01 дол.США/кг, товар №9 до рівня ЕМД від 30.08.2019 № UA125190/2019/660690-6,17 дол.США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 10.09.2019 № UA400030/2019/030314-6,16 дол.США/кг, товар №12 до рівня ЕМД від 30.08.2019 № UA400030/2019/028948-6,19 дол.США/кг, товар №15 до рівня ЕМД від 09.10.2019 № UA205090/2019/117003-5,06 дол.США/кг, товар №16 до рівня ЕМД від 04.10.2019 № UA400030/2019/033390-6,18 дол.США/кг.
По ЕМД від 21.11.2019 №UA110150/2019/247832:зовнішньоекономічний договір (контракт) 6/UAB від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору дод.узг.б/н від 29.07.2019;доповнення до зовнішньоекономічного договору прил. №1 від 29.07.2020; пакувальний лист від 14.11.2019; рахунок-фактура (інвойс) №GR-U19/023 від 14.11.2019; автотранспортна накладна №414927 від 14.11.2019; копія декларації про походження товару №GR-U19/023 від 14.11.2019; копія рахунку фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору про транспортно-експедиційні послуги від 15.11.2019 №354; копія довідки витрат про транспортування від 15.11.2019; копія заявки №811 від 08.11.2019; копія договору про надання послуг митного брокера за №18 від 12.05.2017; копія договору про перевезення №17092019 від 17.09.2019.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 21.11.2019 №UA110150/2019/247832 було скориговано: товар №2 до рівня ЕМД від 18.10.2019 №UA400030/2019/035549-8,03 дол.США/кг, товар №3 до рівня ЕМД від 08.10.2019 №UA400030/2019/033919 7,19 дол.США/кг, товар №4 до рівня ЕМД від 07.10.2019 № UA100110/2019/155255-6,19 дол.США/кг, товар №5 до рівня ЕМД від 03.10.2019 № UA100110/2019/154954-5,12 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 15.10.2019 № UA400030/2019/034808-5,01 дол.США/кг, товар №9 до рівня ЕМД від 30.08.2019 № UA125190/2019/660690-6,17 дол.США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 10.09.2019 № UA400030/2019/030314-6,16 дол.США/кг, товар №12 до рівня ЕМД від 30.08.2019 № UA400030/2019/028948-6,19 дол.США/кг, товар №15 до рівня ЕМД від 09.10.2019 № UA205090/2019/117003-5,06 дол.США/кг.
По ЕМД від 20.12.2019 №UA110130/2019/252149 позивач подав до митного органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) 6/UAB від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору дод.узг.б/н від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору прил. №1 від 29.07.2020; пакувальний лист 13.12.2019, Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) GR-U19/028від 13.12.2019, автотранспортна накладна № 414597 від 13.12.2019, декларація про походження товару № GR-U19/028 від 13.12.2019, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 366 від 09.12.2019, заявка № 912 від 09.12.2019, Довідка про розмір витрат на транспортування від 09.12.2019, договір про надання послуг митного брокера № 18 від 12.05.2017, договір (контракт) про перевезення №17092019від 17.09.2019, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів №4963556, інші некласифіковані документи техн. хар-ки підш-в від 20.12.2019.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 20.12.2019 №UA110130/2019/252149 було скориговано: товар №5 до рівня ЕМД від 20.12.2019 №UA100320/2019/634635-6,17 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 17.12.2019 №UA100340/2019/522938 4,23 дол.США/кг, товар №7 до рівня ЕМД від 20.12.2019 № UA110130/2019/252178-4,22 дол.США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 20.12.2019 № UA100320/2019/634659-5,23 дол.США/кг, товар №13 до рівня ЕМД від 19.12.2019 № UA500020/2019/201414-7,02 дол.США/кг, товар №14 до рівня ЕМД від 19.12.2019 № UA807200/2019/801009-6,16 дол.США/кг, товар №17 до рівня ЕМД від 19.12.2019 № UA500020/2019/201414-5,77 дол.США/кг.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 05.03.2020 №UA110130/2020/006966 було скориговано: товар №2 до рівня ЕМД від 18.02.2020 №UA204120/2020/015560-8,2393 дол.США/кг, товар №3 до рівня ЕМД від 12.02.2020 №UA100530/2020/008315 7,1500 дол.США/кг, товар №5 до рівня ЕМД від 02.03.2020 № UA500070/2020/208030-6,1700 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA500110/2020/002503-4,2400 дол.США/кг, товар №7 до рівня ЕМД від 23.12.2019 № UA204120/2019/306332-4,2145 дол.США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA500110/2020/002503-5,2300 дол.США/кг, товар №13 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA500110/2020/002503-7,0100 дол.США/кг, товар №14 до рівня ЕМД від 26.02.2020 № UA305160/2020/008907-6,1700 дол.США/кг, товар №18 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA508290/2020/000883-5,7600 дол.США/кг.
По ЕМД від 18.05.2020 №UA110130/2019/013379 позивач подав до митного органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) 6/UAB від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору дод.узг.б/н від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору прил. №1 від 29.07.2020; пакувальний лист від 07.05.2020, рахунок-фактура (інвойс) за № GR-U20/017 від 07.05.2020, автотранспортна накладна за №414747 від 07.05.2020, декларація про походження товару GR-U20/017 від 07.05.2020, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 438 від 04.05.2020, Довідка про розмір витрат на транспортування від 04.05.2020, заявка №4052020 від 04.05.2020, договір про надання послуг митного брокера № 18 від 12.05.2017, договір (контракт) про перевезення за № 17092019 від 17.09.2019.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 18.05.2020 №UA110130/2019/013379 було скориговано: товар №2 до рівня ЕМД від 18.02.2020 №UA204120/2020/015560-8,2393 дол.США/кг, товар №3 до рівня ЕМД від 12.02.2020 №UA100530/2020/008315 7,1500 дол.США/кг, товар №5 до рівня ЕМД від 02.03.2020 № UA500070/2020/208030-6,1700 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA500110/2020/002503-4,2400 дол.США/кг, товар №7 до рівня ЕМД від 23.12.2019 № UA204120/2019/306332-4,2145 дол.США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA500110/2020/002503-5,2300 дол.США/кг, товар №13 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA500110/2020/002503-7,0100 дол.США/кг, товар №14 до рівня ЕМД від 26.02.2020 № UA305160/2020/008907-6,1700 дол.США/кг, товар №18 до рівня ЕМД від 04.03.2020 № UA508290/2020/000883-5,7600 дол.США/кг.
По ЕМД від 15.06.2020 №UA110130/2019/016095 позивач подав до митного органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) 6/UAB від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору дод.узг.б/н від 29.07.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору прил. №1 від 29.07.2020; пакувальний лист від 05.06.2020, рахунок-фактура (інвойс) GR-U20/022 від 05.06.2020, автотранспортна накладна № 414623 від 05.06.2020, декларація про походження товару GR-U20/022 від 05.06.2020, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 452 від 05.06.2020, Довідка про розмір витрат на транспортування від 05.06.2020, Заявка №5062020 від 05.06.2020, договір про надання послуг митного брокера № 18 від 12.05.2017, договір (контракт) про перевезення за № 17092019 від 17.09.2019.
Таким чином, на підставі вищевикладеного за ЕМД від 15.06.2020 №UA110130/2019/016095 було скориговано: товар №2 до рівня ЕМД від 19.03.2020 №UA100020/2020/019661-8,0246 дол.США/кг, товар №4 до рівня ЕМД від 10.06.2020 №UA100070/2020/422071 7,1500 дол.США/кг, товар №6 до рівня ЕМД від 25.05.2020 № UA100070/2020/420757-6,1600 дол.США/кг, товар №7 до рівня ЕМД від 18.05.2020 № UA100430/2020/005198-4,2400 дол.США/кг, товар №9 до рівня ЕМД від 23.05.2020 № UA100060/2020/318285-5,2299 дол.США/кг, товар №11 до рівня ЕМД від 13.05.2020 № UA508290/2020/001914-7,0002 дол.США/кг, товар №12 до рівня ЕМД від 21.05.2020 № UA508290/2020/002074-6,1680 дол.США/кг, товар №15 до рівня ЕМД від 21.05.2020 № UA508290/2020/002074-5,7692 дол.США/кг.
З метою отримання дозволу на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, Позивач сплатив фінансові гарантії у грошовій формі та подав нові митні декларації, в яких товар задекларовано за митною вартістю, яка визначена Відповідачем за резервним методом.
Однак, позивач вважаючи, що подані ним документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості, звернувся із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5ст. 382 Господарського кодексу України права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.
За загальним правилом, передбаченим нормамист.692 Цивільного Кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.
Відповідно до ч. 1ст. 693 Цивільного Кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.ч.1, 2ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у Постанові Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року.
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої Відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч. 2-8ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7ст. 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Суд зазначає, що ч. 2ст. 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Проте, ст. 53 МК України взагалі не передбачено подання документів на підтвердження виробника товарів, цією статтею також не передбачено надання сертифікатів відповідності.
Крім того, суд звертає увагу на те, що документи, які підтверджують особу виробника товарів та їх якість, в тому числі сертифікати відповідності товару не містять жодного цифрового визначення, на підставі якого митний орган міг би дійти до висновку про невідповідність задекларованої вартості товару її дійсним показникам.
Щодо ствердження Відповідача, що Позивач мав додати до митного органу вартість навантажувально-розвантажувальних робіт в митному складі UAB "SIAULIU TIEKIMO BAZE" (ul. Bielskio 30 A, Siauliai, Lithuania) до митної вартості товару суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 58 МК України такі витрати додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Пунктом 3.6 Договору від 29.07.2019 №6/UAB, розділу 3 «Оплата товарів та порядок розрахунків» встановлено, що постачальник несе всі ризики та витрати, пов`язані з товаром, до моменту його постачання, а також витрати по навантаженню товару, всі витрати, пов`язані з виконанням митних формальностей для експорту й інші мита, податки та інші збори, які належать сплаті при експорті товару.
Також, пунктом 4.1 Договору встановлено, що вантажовідправником товару за дорученням Постачальника може бути UAB "SIAULIU TIEKIMO BAZE". Оскільки постачання відбулось з митного складу UAB "Siauliu Tiekimo Baze" саме за дорученням Постачальника, Постачальник самостійно сплачує витрати на навантаження товару, що також передбачено п.3.6 Договору.
Крім того, з оскаржуваних карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів вбачається, що Позивач надав Відповідачеві письмові пояснення, в яких Постачальник - GrunntechGmbH зазначає, що на підставі договору із митним складом UAB "SIAULIU TIEKIMO ВАZE" (ul. Bielskio 30 A, Siauliai. Lithuania) він офіційно користується його приміщеннями та такі приміщення вважаються територією Постачальника.
Відповідно до Інкотермс-2010 FCA ("фрахт/перевезення та страхування оплачено до (назва місця призначення)" означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання по завантаженню і розвантаженню товару на даному місці. Якщо поставка здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження.
Таким чином, поставка товару на умовах FCA зобов`язує продавця оплатити витрати на навантаження, розвантаження товару.
Відтак, додаткові витрати на навантаження, розвантаження товару у ТОВ "ТК АТЛАНТ" не понесло.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на перевезення товару було надано наступні документи, а саме із митною декларацією від 26.09.2019 №UА110150/2019/240536:
-Договір (контракт) про перевезення 17.09.2019 №17092019;
-Заявка №1709 від 17.09.2019 до Договору (контракту) про перевезення 17.09.2019 №17092019
- Рахунок-фактура 331 від 24.09.2019 до Договору (контракту) про перевезення 17.09.2019 №17092019;
- Довідка про розмір витрат на транспортування від 19.09.2019 згідно заявки №1709 від 17.09.2019 до Договору17.09.2019 №17092019;
- Автотранспортна СМR-накладна від 20.09.2019 №414806.
З митною декларацією від 21.11.2019 №UА110150/2019/247832 були подані:
-Договір про перевезення 17.09.2019 №17092019;
-Заявка №811 від 08.11.2019;
-Рахунок-фактура 354 від 15.11.2019;
- Довідка про розмір витрат на транспортування від 15.11.2019,
- Автотранспортна СМR -накладна 414927 від14.11.2019.
З митною декларацією від 20.12.2019 №UА110130/2019/252149 були подані:
-Договір про перевезення 17.09.2019 №17092019;
-Заявка №912 від 09.12.2019;
-Рахунок-фактура 366 від 09.12.2019;
- Довідка про розмір витрат на транспортування від 09.12.2019,
- Автотранспортна СМR -накладна 414597 від 13.12.2019.
З митною декларацією від 05.03.2020 №UА110130/2020/006966 були подані:
-Договір про перевезення 17.09.2019 №17092019;
-Заявка №26022020 від 26.02.2020;
-Рахунок-фактура 396 від 26.02.2020;
- Довідка про розмір витрат на транспортування від26.02.2020,
- Автотранспортна СМR -накладна 414679 від 28.02.2020.
З митною декларацією від 18.05.2020 №UА110130/2020/013379 були подані:
-Договір про перевезення 17.09.2019 №17092019;
-Заявка №4052020 від 04.05.2020;
-Рахунок-фактура 438 від 04.05.2020;
- Довідка про розмір витрат на транспортування від 04.05.2020,
- Автотранспортна СМR -накладна 414747 від 07.05.2020.
З митною декларацією від 15.06.2020 №UА110130/2020/016095 були подані:
-Договір про перевезення 17.09.2019 №17092019;
-Заявка №5062020 від 05.06.2020;
-Рахунок-фактура 452 від 05.06.2020;
- Довідка про розмір витрат на транспортування від 05.06.2020,
- Автотранспортна СМR -накладна 414623 від 05.06.2020.
З наведеного вбачається, що всі подані декларантом документи не містять жодної обставини (розбіжності), за допомогою яких Відповідач намагається спростувати достовірність числових значень складових митної вартості придбаних Позивачем товарів та їх ціни.
Щодо неподання позивачем на вимогу інспектора Дніпровської митниці Держмитслужби копії митних декларацій країн відправлення, зазначено, що надання митної декларації країни відправлення є необов`язковим документом при митному оформленні товару, цей документ не витребовувався відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
На підставі аналізу наведених норм, суд робить висновок, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Таким чином, коли сума коштів, зазначена у платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до електронної митної декларації, це не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а відтак для сумнівів у правильності визначенні митної вартості.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність,зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ч. 1ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст.ст.179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч. 3ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Приймаючи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень та здійснення коригування митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.04.2019 року у справі № 810/1479/16.
За таких обставин, оскаржувані рішення, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці Держмитслужби - є протиправними та підлягають скасуванню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі YvonnevanDuynv.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно з ч. 1ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, згідно платіжного доручення №571 від 22.07.2020 в розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями: 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко