Справа № 120/4344/20-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2020 р. Справа № 120/4344/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Кундеуса С.І.,

представників відповідача: Мичківського І.П., Ланового І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що розпорядженням Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №52-к від 31 липня 2020 року її протиправно звільнено з посади головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради на підставі частини 5 статті 66 Закону України "Про державну службу", пункту 4 частини 1 статті 84 "Про державну службу", розділу 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Ухвалою суду від 31.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання до розгляду справи по суті на 29 вересня 2020 року.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 29.09.2020 року, розгляд справи відкладено на 06.10.2020 року.

05.10.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки Калинівський районний суд Вінницької області звільнивши від кримінальної відповідальності та закриваючи кримінальне провадження фактично встановив вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 364 та частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України.

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Окрім того, правові норми Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" кореспондуються з правовими нормами Закону України "Про державну службу", доповнюють одна одну.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 06.10.2020 року, у судовому засіданні оголошено перерву.

13.10.2020 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення Іванівської сільської ради, у яких представник відповідача вказує, що наявність ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності, є безумовною підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , що передбачено частиною 2 статті 65 Закону України "Про запобігання корупції".

22.10.2020 року представником позивача подано письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що притягуючи ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, відповідачем пропущено строки для застосування дисциплінарного стягнення.

Крім того, вказав, що з аналізу мотивувальної частини ухвали Калинівського районного суду Вінницької області №132/1163/20 від 04.06.2020 року можна прийти до висновку, що судом не досліджувались докази якими обґрунтовується обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 , а також не встановлено визнання нею вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні 22.10.2020 року позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області №132/1163/20 від 04.06.2020 року звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України, на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

03.07.2020 року секретарем Іванівської сільської ради ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради було подано доповідну записку з пропозицією щодо порушення дисциплінарного провадження відносно головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради ОСОБА_1 та створення одноразової дисциплінарної комісії.

В подальшому розпорядженням Іванівської сільської ради №47-к від 06 липня 2020 року відкрито дисциплінарне провадження щодо головного спеціаліста відділу виконавчої роботи ОСОБА_1 .

З метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчинення проступку створено одноразову дисциплінарну комісію у складі 9-ти осіб та призначено підготовче засідання дисциплінарної комісії на 10:00 год. 14 липня 2020 року.

Як вбачається із протоколу №1 засідання одноразово утвореної Дисциплінарної комісії Іванівської сільської ради з дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 від 14 липня 2020 року, доповідачем обрано заступника сільського голови ОСОБА_3

29.07.2020 року за наслідками дисциплінарного провадження внесено суб`єкту призначення, сільському голові Іванівської сільської ради ОСОБА_4 , подання з пропозицією щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Обґрунтовуючи подання, комісія дійшла висновку, що у дисциплінарному проступку ОСОБА_1 згідно частини 9 статті 65 Закону України "Про державну службу" є ознаки використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб. Тому, згідно частини 5 статті 66 Закону України "Про державну службу" рекомендовано сільському голові, як суб`єкту призначення головного спеціаліста виконавчого відділу ОСОБА_1 звільнити з займаної посади в органах місцевого самоврядування.

Розпорядженням сільського голови Іванівської сільської ради №52-к від 31 липня 2020 року на підставі частини 5 статті 66, пункту 4 частини 1 статті 84 Закону України "Про державну службу", розділу 7 Закону України "Про місцеве самоврядування", звільнено головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради ОСОБА_1 , згідно пункту 9 статті 36 Кодексу законів про працю України.

У вказаному розпорядженні зазначено, що ОСОБА_1 вчинила дисциплінарні проступки, що стали предметом розгляду дисциплінарної комісії, а саме:

1) в липні 2011 року ОСОБА_1 будучи службовою особою, секретарем Іванівської сільської ради, всупереч вимогам діючого законодавства яке регламентує спадкові відносини, склала офіційний документ - довідку Іванівської сільської ради на користь ОСОБА_5 .

Дана довідка стала підставою для оформлення права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 .

Зазначені дії суд кваліфікував за частиною 1 статті 364 КК України.

2) у вересні 2013 року ОСОБА_1 будучи службовою особою, секретарем Іванівської сільської ради всупереч вимогам діючого законодавства яке регламентує спадкові відносини, склала офіційний документ - довідку виконкому Іванівської сільської ради про те, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , що в свою чергу слугувало для оформлення спадщини за нею.

Зазначені дії суд кваліфікував за частиною 1 статті 364 КК України.

Вищевикладені дисциплінарні проступки згідно пункту 9 частини 2 статті 65 Закону України "Про державну службу" кваліфікуються як використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.

Вважаючи розпорядження Іванівської сільської ради №52-к від 31 липня 2020 року про звільнення з посади головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Кодекс законів про працю України визначає загальні умови, підстави та строки притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани або звільнення.

Згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є інші підстави, передбачені іншими законами.

Статтею 148 Кодексу законів про працю України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Отже, норми вказаного Закону є спеціальними до даних правовідносин.

Таким чином, відповідач при вирішенні питань притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності був зобов`язаний керуватись нормами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон №2493-III) з урахуванням загальних норм законодавства про працю.

Натомість, приймаючи оскаржуване розпорядження відповідач не визначив ту підставу припинення служби в органах місцевого самоврядування, яку передбачають положення статті 20 Закону №2493-III, що є протиправним.

Також слід зазначити, що на протиправність оскаржуваного розпорядження вказує безпідставне ототожнення відповідачем правого статусу позивача як особи органу місцевого самоврядування із статусом державного службовця, а відтак і підстав припинення служби в органах місцевого самоврядування із припиненням державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Пунктом 11 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» регламентовано, що дія цього Закону не поширюється на осіб місцевого самоврядування.

В контексті наведеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 займала посаду головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради, тобто була посадовою особою місцевого самоврядування, а відтак на неї не поширюються підстави для припинення державної служби, підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, визначені Законом України «Про державну службу».

В свою чергу, на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом (стаття 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Відповідно до статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Таким чином, порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності особи органу місцевого самоврядування визначений законодавством України про працю з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а не положеннями Закону України «Про державну службу».

В свою чергу, в ході розгляду даної справи з`ясовано, що приймаючи оскаржуване розпорядження відповідач керувався нормами Закону України "Про державну службу" та застосовував його положення відповідно до роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 03.06.2020 року "Щодо порядку дій державних органів після визнання державних службовців судом винними у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією".

Недивлячись на відсутність підстав для застосування норм Закону України «Про державну службу», суд вважає доцільним надати оцінку відповідним аргументам та обставинам, що визначені відповідачем як підстави прийняття оскаржуваного розпорядження.

Державні службовці підлягають притягненню до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі частини 2 статті 65 Закону України "Про запобігання корупції", пунктів 3, 4 частини 1, частини 2 статті 84 Закону України "Про державну службу".

Так, залежно від судового рішення, згідно з яким державного службовця визнано винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, він може бути звільнений з державної служби або притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Як встановлено судом, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення стало вчинення нею у липні 2011 року та вересні 2013 року дій, які органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян).

В свою чергу, за наслідком дисциплінарного провадження, вказані дії відповідачем визначені як дисциплінарний проступок та кваліфіковані як використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу").

Порушуючи дисциплінарне провадження, відповідач виходив із того, що в Іванівській сільській раді 01.07.2020 року зареєстровано заяву ОСОБА_8 про наявність підстав для припинення служби в органах місцевого самоврядування ОСОБА_1 з додатками у вигляді копії ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2020 року по справі №132/1163/20 та копії клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, моментом виявлення правопорушення, з якого починається відлік строку притягнення до дисциплінарної відповідальності вважали дату реєстрації заяви ОСОБА_8 з вищевказаними додатками (01.07.2020 року).

Однак, із такими твердженнями та позицією відповідача погодитись неможливо.

Навіть, застосовуючи положення Закону України "Про державну службу" та роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 03.06.2020 року "Щодо порядку дій державних органів після визнання державних службовців судом винними у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією", відповідач залишив поза увагою, що в змісті роз`яснень моментом виявлення правопорушення, з якого починається відлік строку притягнення до дисциплінарної відповідальності слід вважати день отримання державним органом інформації щодо вчинення державним службовцем корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Після отримання відповідної інформації з метою забезпечення строків притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності дисциплінарне провадження щодо такого працівника слід порушувати невідкладно.

Якщо державний орган вперше дізнався про вчинення працівником такого правопорушення з рішення суду, то моментом виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення є день отримання відповідного судового рішення.

Отже, наведене свідчить про наявність розмежування моменту виявлення дисциплінарного проступку, зокрема:

- день, коли реально та фактично державний орган дізнався щодо його вчинення;

- день, коли вперше про його вчинення дізнався з рішення суду і раніше державному органу про його вчинення відомо не було.

Суд звертає увагу, що оскаржуваним розпорядженням ОСОБА_1 звільнено зі служби в Іванівській сільській раді за дії вчинені нею в липні 2011 року та вересні 2013 року.

Про вчинення ОСОБА_1 вказаних дій Іванівській сільській раді достеменно стало відомо не пізніше жовтня 2018 року, а саме при допиті посадових осіб сільської ради в межах кримінального провадження.

Зокрема, із реєстру матеріалів досудового розслідування №0000358 від 02.07.2018 року вбачається, що в ході досудового слідства було допитано:

- ОСОБА_4 (сільський голова Іванівської сільської ради) 19.10.2018 року;

- ОСОБА_2 (секретар Іванівської сільської ради) 22.10.2020 року.

Стаття 148 Кодексу законів про працю України визначає загальний строк для застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до вказаної норми дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дисциплінарне стягнення на державного службовця накладається не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не більше одного року з дня його вчинення (ч. 3 ст. 65, ч. 5 ст. 74 Закону України "Про державну службу").

Таким чином, враховуючи виявлення правопорушення (дисциплінарного проступку) Іванівською сільською радою не пізніше жовтня 2018 року, то на час проведення дисциплінарного провадження та на день прийняття оскаржуваного розпорядження сплинув, як загальний (ст. 148 КЗпП України) так і спеціальний (ч. 3 ст. 65, ч. 5 ст. 74 Закону України "Про державну службу") строк для застосування дисциплінарного стягнення.

Окремою та самостійною підставою для припинення державної служби у разі втрати державним службовцем права на державну службу є набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного кримінального правопорушення (пункт 4 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу).

Приймаючи оскаржуване розпорядження, на підставі пункту 4 частини 1 статті 84 Закону України "Про державну службу", відповідачем помилково ототожнено поняття набрання законної сили обвинувальним вироком суду із прийняттям судом ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено відсутність обвинувального вироку суду відносно ОСОБА_1 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України.

Таким чином, на момент прийняття розпорядження Іванівської сільської ради про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, була також відсутня така обґрунтована підстава для застосування пункту 4 частини 1 статті 84 Закону України "Про державну службу", як набрання законної сили обвинувальним вироком суду за вчинення умисного кримінального правопорушення.

Окремо слід зазначити, що хоча норми Закону України «Про державну службу» та роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 03.06.2020 року "Щодо порядку дій державних органів після визнання державних службовців судом винними у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією" прямо до осіб місцевого самоврядування у контексті застосування дисциплінарного стягнення та припинення служби не застосовуються, проте можуть слугувати орієнтиром дій органу місцевого самоврядування.

Системний аналіз норм Закону України «Про державну службу» та роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 03.06.2020 року "Щодо порядку дій державних органів після визнання державних службовців судом винними у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією" дає можливість дійти висновку, що передумовою прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності є здійснення дисциплінарного провадження.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців, а не осіб органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Саме вказаний порядок підлягав застосуванню Іванівською сільською радою з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, характеру проступку, обставин за яких його вчинено та ступеня вини ОСОБА_1 , однак цього здійснено не було.

Пунктами 7 вказаного Порядку передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, необхідні для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися до керівника органу у письмовій формі з обґрунтованим клопотанням про виведення із складу комісії з проведення службового розслідування осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, стосовно якої проводиться службове розслідування.

В ході розгляду справи судом з`ясовано, що ОСОБА_1 заявою від 13.07.2020 року повідомляла голову Іванівської сільської ради про неприязні стосунки та конфлікт інтересів між нею та заступником сільського голови ОСОБА_9 , якого комісією було визначено як доповідача з питання притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Вказаною заявою позивач клопотала та висловила обґрунтування щодо виведення із складу комісії заступника сільського голови Ланового І.А., однак відповідного реагування на заяву ОСОБА_1 не послідувало.

Неабияку увагу заслуговує той факт, що оскаржуване розпорядження прийнято за наслідком розгляду подання дисциплінарної комісії у якому рекомендовано сільському голові звільнити ОСОБА_1 із займаної посади головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради, тобто застосувати найсуворіше дисциплінарне стягнення.

Разом з тим, в змісті подання відсутнє належне обґрунтування запропонованого виду дисциплінарного стягнення, не наведено також мотивів визначення ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_1 проступку, заподіяння шкоди, а також неможливість чи недоцільність застосування до неї іншого виду дисциплінарного стягнення.

В свою чергу, оскаржуване розпорядження не містить обґрунтування обраного та застосованого такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з посади головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради відбулось з порушенням норм законодавства та встановленої процедури, а розпорядження Іванівської сільської ради від 31 липня 2020 року №52-к прийнято не у спосіб, визначений законами України, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Скасування розпорядження про звільнення ОСОБА_1 , у силу вимог частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, є підставою для її поновлення на попередній роботі, а саме на посаді головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Таким чином, рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Іванівської сільської ради №3197 від 08.10.2020 року середньоденна заробітна плата позивача становить 508,60 грн.

Час вимушеного прогулу позивача становить 57 робочих днів, а саме з 03 серпня 2020 року (наступний робочий день за днем звільнення) по 22 жовтня 2020 року включно (день ухвалення судом рішення у справі), а сума, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, становить 28990 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 20 коп.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Таким чином, рішення у частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постанові Верховного суду по справі № 420/6709/18 від 24 вересня 2020 року.

В даному ж випадку, для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. представником позивача подано до суду договір про надання правової допомоги від 01.09.2020 року та розрахунок судових витрат відповідно до договору про надання правової від 01 вересня 2020 року без зазначення часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Також, до матеріалів справи представником позивача не долучено жодних документів, які б свідчили про фактичну оплату позивачем ОСОБА_1 послуг адвоката що надання правничої допомоги.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження фактичної оплати ОСОБА_1 гонорару адвокату, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу відповідних витрат.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, ст. 7, 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року №2493-III, ст. 65, 66, 69, 74 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, ст. 36, 147, 148, 235 Кодексу законів про працю України, п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Іванівської сільської ради від 31 липня 2020 року №52-к про звільнення головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради.

Стягнути з Іванівської сільської ради (вул. Свинаря, 17, с. Іванів, Калинівський район, Вінницька область, 22432, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2020 по 22.10.2020 в сумі 29498 (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 80 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення з 31.07.2020 року ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста виконавчого відділу Іванівської сільської ради та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Іванівська сільська рада (вул. Свинаря, 17, с. Іванів, Калинівський район, Вінницька область, 22432, ).

Рішення у повному обсязі складено 27.10.2020 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович