Справа № 160/5105/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5105/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року

у адміністративній справі № 160/5105/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року відмовлено у задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про визнання протиправними і скасуванні постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: № 661 від 26 квітня 2019 р. Про накладення штрафу на ПАТ ДМК за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі; та № 660 від 26 квітня 2019 р. в частині пункту 2 щодо покладення на Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат обов`язку сплатити заборгованість по внесках на регулювання за І, ІІІ та IV квартали 2018 року в сумі 718 356, 07 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем по справі з підстав Суд неправильного застосування норм матеріального права, а саме, положень ч. 2 ст. 13 Закону про НКРЕКП, яка визначає, що базою нарахування внеску на регулювання є чистий дохід платників внеску на регулювання від діяльності, поняття якого не визначено ні Законом про НКРЕКП ні в Ліцензійних умовах провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених Постановою НКРЕКП 22.03.2017 № 308 та в Інструкції щодо заповнення форми звітності № 6-НКРЕ-енерговиробництво, внаслідок чого суд першої інстанції без наведення правового обґрунтування «чистого доходу» безпідставно визнав, що всі обсяги теплової енергії (крім власне тих, що пов`язані з технологічними процесами виробництва теплової енергії) мають бути віднесені до корисного відпуску теплової енергії, включаючи внутрішньозаводське споживання, а отже і віднесені до категорії «чистого доходу». Невірне застосування судом положень ст.13 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» полягає у визначенні її змісту в контексті спірних правовідносин таким чином, що вона застосовується до всього обсягу корисного відпуску (фактично - вироблення) теплової енергії, незалежно від того, чи є така теплова енергія товарною продукцією, чи була вона реалізована та чи було у цьому випадку отримано доходи (кошти або інші блага майнового характеру) саме від ліцензованої господарської діяльності з її виробництва.

На думку апелянта, про помилковість висновків суду першої інстанції у цій справі також свідчить зміст статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яка передбачає, що чистим доходом від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається дохід, що визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг (у тому числі платежів від оренди об`єктів інвестиційної нерухомості) наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів. При цьому, згідно вказаної статті, доходи - це збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників). Отже, апелянт наполягає на тому, що чистий дохід в контексті Закону про НКРЕКП, слід розуміти як обсяг коштів, що надійшли (або право на які набуто) у зв`язку з реалізацією продукції (товарів, робіт або послуг) від діяльності, що регулюється НКРЕКП, в даному випадку - теплової енергії. Разом з тим, у даному спірному випадку суд першої інстанції не розмежував, а ототожнив поняття виробництва теплової енергії - як технологічного процесу і виробництва теплової енергії - як виду ліцензованої діяльності, що регулюється НКРЕКП, також як і не врахував, що позивач використовуючи теплову енергію власного виробництва в процесі основної діяльності (виробництво чавуну сталі та феросплавів) не здійснює продаж виробленої теплової енергії, а так само її транспортування або постачання. Відповідно, ПАТ «ДМК» у спірний перевіряємий період не здійснював діяльність, яка охоплюється Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 22,13.2017 № 308, а тому і доходи у цей період не могли бути отримані.

Апелянт також наголошує на тому, що виходячи з положень ст.1 Закону України «Про теплопостачання» в якій прописано, що під тепловою енергією розуміється товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначенадля купівлі-продажу, ПАТ «ДМК» не є споживачем теплової енергії, яка виробляється власними засобами, в тому числі для забезпечення внутрішньозаводських потреб, а тому така теплова енергія не може вважатися товарною продукцію, призначеною для продажу.

Окрім вищенаведеного, позивач в апеляційній скарзі звертає увагу колегії суддів на тому, що застосовуючи норми Закону про НКРЕКП, суд першої інстанції не врахував межі компетенції НКРЕКП, як Регулятора, яка є обмеженою відносно діяльності, що не є ліцензованою, а тому відповідач не може допускатися втручання у виробничі процеси господарської діяльності ПАТ «ДМК», що не охоплюються Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання. Проте, суд першої інстанції в свою чергу визнавши правомірними та обґрунтованими висновки НКРЕКП в Акті перевірки щодо віднесення частини доходу від основної (не ліцензованої) господарської діяльності ПАТ «ДМК» до чистого доходу від провадження ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії, неправильно застосував положення Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у системному взаємозв`язку з ч. 7 ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», в частині компетенції цього державного органу, яка в дійсності не поширюється на інші, окрім ліцензованого, види господарської діяльності ПАТ «ДМК», незалежно від того, які складові входять до собівартості результатів цієї (не ліцензованої) діяльності. При цьому, суд першої інстанції необґрунтовано визнав правомірним розрахування НКРЕКП у зв`язку з відсутністю встановлених тарифів на виробництво теплової енергії для ПАТ «ДМК», розміру «чистого доходу» виходячи з розміру сукупних витрат на виробництво теплової енергії для власних потреб. Хоча на думку апелянта, суд мав би узяти до уваги, що в цьому спірному випадку відсутня обов`язкова при визначенні тарифу на виробництво теплової енергії така складова, як прибуток, що у сукупності з вищенаведеними обставинами свідчить про грубе порушення судом норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, і є підставою для скасування судового рішення у цій справі.

Наполягаючи на скасуванні рішення суду першої інстанції, апелянт також акцентує увагу судової колегії на тому, що судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі не застосовано нормативно-правові акти, що підлягали застосуванню і що складають основу правового регулювання спірних правовідносин, якими є Закони України «Про теплопостачання», «Про ліцензування видів господарської діяльності» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Також апелянт вважає безпідставним не врахування судом першої інстанції відповіді НКРЕКП на лист ПАТ «ДМК» від 31.01.2018 р. за вих.№03/174 в якому останній запитував пояснень з питань необхідності підприємству мати ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії за умови припинення підприємством діяльності з продажу теплової енергії, на що НКРЕКП листом від 03.03.2018 р. №2182/21.2/7-18 повідомив, що «діяльність з виробництва теплової енергії підлягає ліцензуванню за умови переходу права власності відповідно на теплову від теплогенеруючої компанії до іншого суб`єкта господарювання на підставі укладеного між ними договору. [...] Якщо ПАТ «ДМК» не здійснює і не планує здійснювати реалізацію (продаж) теплової енергії на підставі договору, тому така діяльність не потребує отримання ліцензії». Тобто, вказаним листом НКРЕКП підтвердив, що діяльність з виробництва теплової енергії для цілей, що не пов`язана з її реалізацією на підставі укладених договорів, зокрема, для забезпечення власних потреб, не є ліцензованою діяльністю, а отже і не потребує наявності ліцензії.

На підставі вищеописаних обставин, апелянт просить скасувати Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року по справі № 160/5105/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ «ДМК» у повному обсязі, а саме: визнати протиправними та скасувати Постанови НКРЕКП: №661 від 26.04.2019 р. «Про накладення штрафу на ПАТ «ДМК» за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі» та №660 від 26.04.2019 р. «Про накладення штрафу на ПАТ «ДМК» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання» в частині пункту 2, щодо покладення на ПАТ «ДМК» обов`язку сплатити заборгованість по внесках на регулювання за І, III та IV квартали 2018 року у суму 718 356,07 грн.

Заслухавши пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та заперечення проти неї, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин спірних правовідносин та правильність застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі позивачем постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 660 Про накладення штрафу на ПАТ ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання та № 661 Про накладення штрафу на ПАТ ДМК за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі, були прийняті 26 квітня 2019 р. за підсумками проведеного НКРЕКП за участю представника ПАТ ДМК відкритого слухання, під час якого було розглянуто та обговорено Акт перевірки за №148 від 12 квітня 2019р., оформленого за результатами проведеного фахівцями НКРЕКП у період з 01 квітня 2019 р. по 12 квітня 2019 р. відповідно до Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг на 2019 рік, затвердженого постановою НКРЕКП №1584 від 30 листопада 2018р., на підставі постанови НКРЕКП №306 від 05 березня 2019р. та посвідчення про перевірку №128 від 13 березня 2019р. - планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання ПАТ ДМК вимог законодавства у сфері теплопостачання та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії за період 01 січня 2015 р. по 31 грудня 2018 р.

З матеріалів справи вбачається та в судових засіданнях підтверджено, що Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат зареєстровано як суб`єкта підприємницької діяльності юридичну особу від 27 лютого 1997р. та має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії (далі діяльність з використання теплової енергії), виданої відповідно до постанови НКРЕКП за №2139 від 11 листопада 2011р. (безстроково), і у період 2015-2018рр. діяльність підприємства з виробництва теплової енергії у здійснювалась виключно із використанням засобів провадження ліцензованої діяльності, що зазначені у документах, що додавались до заяви про видачу ліцензії з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії від 14 листопада 2011р.

Під час проведення планового заходу державного нагляду (контролю) комісією регулятора виявлені порушення в діяльності ПАТ ДМК вимог Умов та правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затверджених постановою НКРЕ №540 від 26 квітня 2006р. (далі - Ліцензійні умови №540) та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання №308 від 22 березня 2017р. (далі - Ліцензійні умови №308), детальний опис яких міститься у пунктах 3.8, 3.14 та 3.20 Акту №148 від 12 квітня 2019р., зокрема: -підпункту 2 пункту 3.4 Ліцензійних умов №540 та підпункту 2 пункту 3.2 Ліцензійних умов №308; -підпункту 2, 5 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов №308; -пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов №308 в контексті пункту 2.9 Інструкції щодо заповнення форми звітності №1-НКРЕ (місячна); -пункту 2.7 Інструкції щодо заповнення форми звітності №6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна), затверджених постановою НКРЕ №1257 від 04 жовтня 2012р.; -пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов №308 в контексті пункту 5 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕК №491 від 06 квітня 2017р., в частині визначення суми внеску на регулювання за I-IV квартали 2018 року, що призвело до його сплати не у повному обсязі за цей період; -пункту 7 цього ж Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕК №491 від 06 квітня 2017р., в частині обов`язку сплати внесків на регулювання; -пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов №540 в контексті пункту 2.2 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 1-НКРЕ (місячна) та пункту 2.3 Інструкції щодо заповнення форми звітності №6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна), затверджених Постановою НКРЕ №1257 від 04 жовтня 2012р.; -підпункту 22 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов №308.

Вище перелічені порушення саме і слугували підставою для винесення НКРЕКП 26 квітня 2019 р. постанов: № 660 Про накладення штрафу на ПАТ ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання у пункті другому якої, зокрема, ПАТ ДМК зобов`язано сплатити заборгованість по внесках на регулювання за І, III та IV квартали 2018 року у сумі 718 356, 07 грн., а також № 661 Про накладення штрафу на ПАТ ДМК за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі, якою на ПАТ ДМК накладено штраф у розмірі 35 917,80 грн. за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі у І кварталі 2018 року та несплату внесків на регулювання протягом III-IV кварталів 2018 року, які були прийняті НКРЕКП з урахуванням наданих позивачем в порядку абз. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1540-VIII від 22 вересня 2016р. пояснення (заперечення) до Акту за вих. №01/233 від 22 квітня 2019 р.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції спираючись на положення ч.1-3 ст.1, ст.3, ч.ч.1, 2 ст.14, ст.19, частин 2-4 ст.22 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1540-VIII від 22 вересня 2016р. (далі - Закон №1540) - правильно зазначив, що НКРЕКП є органом, уповноваженим здійснювати державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних; у разі виявлення порушень у діях таких суб`єктів, застосовувати до них за результатом проведених перевірок санкції, у тому числі штрафні, виключний перелік яких визначений статтею 14 Закону №1540, а також здійснювати інші заходи державного регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, які за своєю правовою природою не є санкціями у розумінні Закону №1540.

Обговорюючи виявлені в ході проведеної відповідачем порушення в контексті заявленого ПАТ ДМК до суду обсягу позовних вимог, суд першої інстанції узяв до уваги встановлений п.п.3.1 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП за №308 від 22 березня 2017р. обов`язок суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, дотримуватися вимог законів України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Про теплопостачання і інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а також обґрунтовано акцентував увагу на тому, що ПАТ ДМК надавало до НКРЕКП та Управління НКРЕКП у Дніпропетровські області звіти №1-НКРЕ (місячна) за травень та липень 2018 року, в яких підприємством було невірно визначено фактичні показники статті паливо (рядки 04 та 06 стовпця 8), що спричинило невірне відображення ціни 1 т натурального палива (рядок 07 стовпця 8), ціни 1 т умовного палива (рядок 08 стовпця 8), сумарних показників зазначених рядків стовпця 10, вартості палива у звіті №6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна) за ІІІ, IV квартали 2018 року. Ліцензіат у звітах за формою № 6-НКРЕ- енерговиробництво (квартальна) за ІІ квартал 2018 року та у скоригованих звітах за ІІІ, ІV квартали 2018 року у рядку 145 "товарна продукція" зазначив 0 тис.грн., внаслідок чого відповідач дійшов до правильного висновку про наявність у позивача заборгованості по сплаті внесків на регулювання за 2018 рік у розмірі 718,35607 тис. грн., і відповідно, ліцензіатом порушено терміни сплати внесків на регулювання за І квартал 2018р. на 19 календарних днів, за ІІ квартал 2018р. на 57 календарних днів, та не сплату внесків на регулювання протягом ІІІ-ІV кварталів 2018 року, з огляду на що на позивача накладено штраф у розмірі 35 917, 80 грн.

Оскільки пунктом 2 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕКП № 491 від 06 квітня 2017р. на виконання статті 13 Закону про НКРЕКП (далі - Порядок), чітко визначено, що базою нарахування суми внеску на регулювання є чистий дохід платника внеску на регулювання від провадження діяльності за звітний квартал, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з твердженнями відповідача про те, що платники внеску на регулювання мають розраховувати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток від чистого доходу (обсягу коштів), отриманого від провадження ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП, зокрема від виробництва теплової енергії. Тому, платники внеску на регулювання мають розраховувати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток від чистого доходу (обсягу коштів), отриманого від провадження ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП, зокрема від виробництва теплової енергії.

Враховуючи, що теплова енергія, яка виробляється на об`єктах енергетики металургійних комбінатів чи інших промислових підприємств, корисно використовується в інших технологічних процесах виробництва основної продукції цих підприємств, та є однією із складових собівартості виробництва інших товарів (послуг), такі ліцензіати мають визначати суму внеску на регулювання, як визначений відсоток від товарної продукції (обсягу коштів), отриманої від провадження ліцензованої господарської діяльності, що регулюється НКРЕКП. Тобто, всі обсяги теплової енергії, що споживаються обладнанням (устаткування), яке не задіяне в технологічних процесах виробництва теплової енергії, або використовуються для провадження іншої не ліцензованої діяльності виробника на території підприємства чи споживаються іншими суб`єктами господарювання на території ліцензіата, мають бути віднесені до корисного відпуску теплової енергії.

Судова колегія у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі про правомірність прийнятих НКРЕКП постанов Про накладення штрафу на ПАТ ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі за №661 від 26 квітня 2019р. та Про накладення штрафу на ПАТ ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ за №660 від 26 квітня 2019р. (зокрема, в частині пункту 2 щодо покладення на позивача обов`язку сплатити заборгованість по внесках на регулювання за І, ІІІ та IV квартали 2018 року в сумі 718 356, 07 грн.), оскільки позивач хоча і не здійснював реалізацію теплової енергії безпосереднім споживачам за прямими договорами купівлі-продажу протягом 2015-2018 років, але при цьому є підприємством з повним металургійним циклом виробництва агломерату, чавуну, сталі та металопрокату, і відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), і дії та рішення відповідача у цій справі повністю узгоджуються з положеннями статті 19 Закону №1540 якою передбачено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю, і в разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, на засіданні Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій (абз.5 ч.5 ст.19 Закону №1540), які визначені у ст.22 цього Закону у вигляді: застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; накладення штрафу; зупинення дії ліцензії; анулювання ліцензії.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до переконання про відсутність підстав для скасування прийнятих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постанов № 661 від 26 квітня 2019 р. Про накладення штрафу на ПАТ ДМК за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі, та № 660 від 26 квітня 2019 р. в частині пункту 2 щодо покладення на Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат обов`язку сплатити заборгованість по внесках на регулювання за І, ІІІ та IV квартали 2018 року в сумі 718 356, 07 грн., а відповідно і відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник