Справа № 420/7757/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7757/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 24 від 22.04.2020 щодо нарахування довічного грошового утримання в розмірі 52% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 92%, виходячи з фактичного стажу 41 рік 10 місяців 29 днів; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 92% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді на підставі довідки Одеського апеляційного суду № 06/21/311/2020 від 14.04.2020 з 15.04.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Указом Президента України від 05.08.1998 № 846/98 його призначено на посаду судді Ширяївського районного суду Одеської області, а постановою ВРУ від 16.10.2003 № 132-IV обрано суддею безстроково; постановою ВРУ від 20.03.2008 № 236-VI його обрано суддею апеляційного суду Одеської області; рішенням ВРП від 28.12.2018 № 4071/0/15-18 переведено на посаду судді Одеського апеляційного суду. Згідно з рішенням ВРП від 09.04.2020 № 914/0/15-20 позивача звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. В квітні 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою та відповідним пакетом документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання. Рішенням ГУ ПФУ від 22.04.2020 № 24 позивачу було нараховано грошове утримання в розмірі 52 % грошового утримання від суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, згідно довідки про заробітну плату від 14.04.2020 № 06/21/311/2020. Позивач не погоджується із вказаним рішенням, оскільки до зарахування до стажу роботи на посаді судді підлягають періоди проходження строкової служби, роботи на посадах прокурорів, слідчих, а також половини строку навчання на юридичному факультеті ВНЗ, що підлягають застосуванню при розрахунку стажу роботи на посаді судді та визначенні розміру довічного грошового утримання. У зв`язку із цим позивач тричі звертався до ГУ ПФУ в Одеській області з питання перерахунку встановленого довічного грошового утримання, проте згідно відповідей теруправлінням ПФУ зазначено, що для обчислення довічного грошового утримання підлягає зарахуванню виключно робота на посаді судді. В результаті неправомірних дій відповідача, останнім необґрунтовано не зараховано позивачу період роботи на посадах слідчого, прокурора та періоди проходження служби і навчання у ВНЗ, а саме: 20 р. 4 міс. 15 днів стажу, що з урахуванням приписів ст. 42 ч. 3 Закону України № 1402-VIII дає позивачу прав на підвищення довічного грошового утримання на 40%, тобто до 92%.

Ухвалою судді від 19.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.09.2020 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що до Головного управління звернувся позивач з заявою від 14.04.2020 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та доданої до неї довідки від 14.04.2020 №06-21/311/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці. Рішенням Головного управління від 22.04.2020 №24 позивачу повідомлено про неможливість здійснення такого перерахунку з огляду на наступне. Відповідно до підп. 4 п. 24 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно із абз. 1 п. 25 Закону №1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 по справі №1-15/2018(4086/16) вказаний вище пункт визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Однак, враховуючи те, що підвищення суддівської винагороди судді не відбулося, правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 14.04.2020 №06-21/311/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці - відсутні. Органи Пенсійного фонду України є органами державної виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про Пенсійний фонд України, постановами правління, наказами Фонду, а також Положеннями про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління. При розгляді справи необхідно врахувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян. До того ж, згідно з ч. 3 ст. 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі виникнення дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі (перевищення видатків над доходами, у тому числі з урахуванням резерву коштів Пенсійного фонду) у зв`язку із забезпеченням виплати пенсій в розмірі, передбаченому ст. 28 цього Закону та спрямуванням частини страхових внесків до Накопичувального фонду, такий дефіцит покривається за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла. Згідно з наданою до суду 28.09.2020 заявою, позивач відповідь на відзив подавати не вбачає за необхідне, оскільки достатнє обґрунтування наведено у позові.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 5 серпня 1998 року № 846/98 призначений суддею Ширяївського районного суду Одеської області строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 16 жовтня 2003 року № 1232-IV обраний суддею місцевого Ширяївського районного суду Одеської області безстроково, Постановою Верховної Ради України від 20 березня 2008 року № 236-VI обраний суддею апеляційного суду Одеської області, рішенням Вищої ради правосуддя від 28 грудня 2018 року № 4071/0/15-18 переведений на посаду судді Одеського апеляційного суду.

Рішенням від 09.04.2020 № 914/0/15-20 Вища рада правосуддя на підставі п. 4 ч. 6 ст. 126, ст. 131 Конституції України, ст. 3, 30, 34, 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» звільнила ОСОБА_1 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Одеського апеляційного суду від 10.04.2020 № 64-ос ОСОБА_1 відраховано зі штату суду 14.04.2020 і цього ж дня позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області за призначенням щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з рішенням Центрального ОУПФУ в м. Одесі № 24 від 22.04.2020 позивачу було нараховано довічне грошове утримання в розмірі 52% грошового утримання від винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Не погодившись із нарахуванням пенсійного органом довічного грошового утримання, позивач тричі звертався до ГУ ПФУ в Одеській області із заявами про перерахунок, на що отримав відповіді від 19.06.2020 № 5112-5010/Ч.-02/8-1500/20, від 19.06.2020 № 5120-5007/Ч.-02/8-1500/20 (а.с. 20, 22, 24), згідно з якими розмір грошового утримання обчислено при страховому стажі 47 років 4 місяці (стаж враховано по 14.04.2020, в т.ч. суддівський стаж 21 рік 6 місяців) та середньомісячному заробітку 236 475 грн згідно довідки про суддівську винагороду від 14.04.2020 № 06-21/311/2020; розмір щомісячного грошового утримання становить 122 967 грн.

За заявою від 15.04.2020 ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання згідно із Законом на підставі наданих документів. Розрахунок стажу на посадах судді відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на матеріали справи, пенсійним органом не враховано позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання: службу в лавах Військово-Морського флоту колишнього СРСР в період з 09.11.1973 по 01.11.1976 (2 роки 11 місяців 22 дні); половину строку навчання на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. Мечнікова з 01.09.1978 по 01.07.1983 (2 роки 5 місяців); стажування на посаді слідчого прокуратури Ширяївського району Одеської області з 03.10.1983 по 12.08.1984 (10 місяців 09 днів); роботу на посаді прокурора Ширяївського району Одеської області з 12.11.1987 по 02.09.1997 (09 років 09 місяців 20 дні); роботу на посаді прокурора Любашіського району Одеської області з 03.09.1997 по 28.08.1998 (01 рік 25 днів), що зумовило позивача звернутись за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIІІ (далі - Закон № 1402) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 116 Закону України № 1402 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною 3 статті 142 Закону України № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно і ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.»

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз. 4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією викладеною в постанові ВП ВС від 14 червня 2018 року справа № 9901/382/18 провадження № 11-319сап18, у постановах ВС від 02.04.2019 року по справі № 607/8578/17, постанові Верховного Суду України у від 06 липня 2016 року №П/800/426/14 та ін.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституції і законами України.

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Суд зазначає, що до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має бути зарахована половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів і слідчих.

Відповідно до частині першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (частина перша статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2397-VIII від 05.04.2018), час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на матеріали справи, позивач проходив службу в лавах Військово-Морського флоту колишнього СРСР в період з 09.11.1973 по 01.11.1976 (2 роки 11 місяців 22 дні); навчався на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. Мечнікова з 01.09.1978 по 01.07.1983 (2 роки 5 місяців); працював на посаді слідчого прокуратури Ширяївського району Одеської області з 03.10.1083 по 12.08.1984 (10 місяців 09 днів); працював на посаді прокурора Ширяївського району Одеської області з 12.11.1987 по 02.09.1997 (09 років 09 місяців 20 дні); працював на посаді прокурора Любашіського району Одеської області з 03.09.1997 по 28.08.1998 (01 рік 25 днів).

Крім того в матеріалах справи наявний розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до якого визначено стаж на посаді судді 41 років 10 місяців 29 днів.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку що відповідач неправомірно не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступні періоди: службу в лавах Військово-Морського флоту колишнього СРСР в період з 09.11.1973 по 01.11.1976 (2 роки 11 місяців 22 дні); половину строку навчання на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. Мечнікова з 01.09.1978 по 01.07.1983 (2 роки 5 місяців); роботу на посаді прокурора Ширяївського району Одеської області з 12.11.1987 по 02.09.1997 (09 років 09 місяців 20 дні); роботу на посаді прокурора Любашіського району Одеської області з 03.09.1997 по 28.08.1998 (01 рік 25 днів), що складає 41 рік 20 днів.

В той же час, стажування на посаді слідчого прокуратури Ширяївського району Одеської області з 03.10.1983 по 12.08.1984 (10 місяців 09 днів) не входить до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, так як наведеними нормами чинного на час призначення позивача на посаду судді законодавства, яке є спеціальним у регулюванні порядку обчислення стажу судді, що дає право на його відставку, не передбачено зарахування періоду роботи на посаді стажиста слідчого прокуратури до стажу роботи, що дає право судді на відставку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 листопада 2018 року по справі № 9901/548/18, провадження № 11-829заі18.

Відповідно до п. 1.2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади судді у відставку 14.04.2020 і цього ж дня позивач звернувся до управління Пенсійного фонду, надавши усі необхідні документи.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся за призначенням щомісячного довічного утримання у тримісячний строк з дня звільнення з посади судді, а тому щомісячне довічне утримання має бути призначено з дня, наступного за днем звільнення з посади судді у відставку, тобто з 15.04.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 24 від 22.04.2020 щодо нарахування судді у відставці ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмірі 52% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 92%, виходячи з фактичного стажу 41 рік 20 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 92% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 14.04.2020 № 06/21/311/2020, починаючи з 15.04.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн 60 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк