Справа № 418/3143/20
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/3143/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі:головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове адміністративний позов ОСОБА_1 до в.о. начальника відділення ІПС «Мілове» відділу прикордонної служби ім. В.Банних лейтенанта Авраменка Сергія Миколайовича про скасування постанови ДЛРУ № 076610 від 05.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом у якому просить визнати постанову про адміністративне правопорушення ДЛРУ №076610 від 05.08.2020 року яку складено відносно нього протиправною та скасувати її.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.08.2020 року в.о. начальника ВІПС відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В.Банних лейтенантом Авраменком С.М. постановою було визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Він вважає, що постанова винесена відповідачем є незаконною з порушенням Конституції України, ОСОБА_2 про адміністративні правопорушення він своєї вини не визнає, він захищав свої права та права своєї дружини та її дітей котрі були порушені. Він вважає, що його діями нікому не зашкодено. 12 березня 2020 року він з своєю дружиною з якою перебуває у цивільному шлюбі та двома дітьми 12 років який є інвалідом дитинства та дитиною 3 роки виїхали через КПВВ «Новостроіцьке» до м.Донецьк на канікули. 16 бнерезня без попередження КПВВ закрили, вони примусово залишились на окупованій териоторії без речей та засобів до існування, бо все залишилось у м. Бердянську де вони зараз проживають. Знаходячись на окупованої території разом з дружиною та дітьми опинився в дуже скрутному становищі старший син інвалід дитинства не отримував медичної допомоги з березня з 1 вересня йому потрібно їти до школи де він навчається. 15 серпня в нього повинен бути медичний контроль за виконанням ІПР, молодший син не отримав належних щеплень в цей строк він повинен пітти до дитячого садка. В нього та його дружини залишився єдиний вихід виїхати до України через Російську Федерацію. На КПВВ їх довго не впускали пояснивши, що дія страхового поліса починається з 00 годин 06 серпня 2020 року тільки о 21 годині їх запустили на перевірку до пункту пропуску, відпустили тільки близько 01 години ночі. Він вважає, що були порушені його права відповідно до ст.62 Конституції України де вказано, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не грунтуватися на припущеннях,усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Свої дії він пов`язує як дії в стані крайньої необхідності і з цих підстав був в стані неосудності та непідлягає адміністративної відповідальності, дії його є малозначними. Зміст постанови не відповідає дійсності свідчить про поверховий та однобічний розгляд справи. Слід вважати його невинним з порушень п.3 «Порядку вїзду-виїзду осіб з та на тимчасово окуповану територію у Донецькій та Луганській областях» №815 від 17.07.2019 року. Вина його не доведена безпідставно накладено на нього стягнення.

Під час підготовки справи до судового засідання у якості співвідповідача ухвалою суду від 29 вересня 2020 року було залучено Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгена Пікуса.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився однак у своєму адміністративному позові повідомив про можливість розгляду справи за його відсутністю.

Відповідач в.о. начальника ВІПС відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних лейтенант Авраменко С.М. до судового засідання не з`явився, однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомив яку слід вважати неповажною. Відзиву з запереченнями проти адміністративного позову не надав.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив яку слід вважати неповажною. Відзиву з запереченнями проти адміністративного позову не надав.

Дослідивши матеріли справи а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення ДЛРУ №076610 від 05.08.2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , копію протокола про адміністративне правопорушення СхРУ №211335 від 05.08.2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , копію пенсійного посвідчення, копію індівідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №40.9, свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 , копію довідки з школи №7 Бердянської загальноосвітньої школи про навчання ОСОБА_4 , копії довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , самий адміністративний позов позивача ОСОБА_1 слід прийти до думки про можливе часткове задоволення позовних вимог, оскільки:

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ч. 1ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і т.д.

Згідно ч. 1 ст. 258 КУпАП «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається».

Згідно п.п. 6 п. 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 08.09.2013 року № 898, інспектор мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 не погодившись з постановою про накладання на нього стягнення оспарює її, вказавши на те, що постанова містить недостовірну інформацію він не визнає щирого каяття та не був згоден з порушеннями які вказані у постанові відносно нього. Вказав на те, що йому не були роз`яснені права та не надано часу для підготовки, для звернення за правовою допомогою а сам зміст постанови не проголошувався, не взяті до уваги його пояснення та не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Немає у постанові посилань на належні та допустимі докази підтвердження неправомірного перетину державного кордону України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово - непрацюючий пункт пропуску.

З боку відповідачів ніяких доказів про існування постанови а також протоколу про адміністративне правопорушення в оригіналі а також матеріалів стосовно цієї постанови та протоколу про адміністративне правопорушення відзиву з запереченнями надано не було.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.»

Згідно ч.1ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як слід з ст. 62 Конституції України «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконними шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь»

З таких підстав слід вважати, що відповідачі визнали позовні вимоги позивача відносно заявленого адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже слід врахувати доводи позивача та частково задовольнити заявлені позовні вимоги оскільки вони не були заперечені відповідачами, не визнання щирого каяття та не згода з порушеннями які вказані у постанові відносно неї і те, що її не були роз`яснені права та не надано часу для підготовки, для звернення за правовою допомогою не взяті до уваги її пояснення та не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи слід тлумачити на користь позивача.

З боку відповідачів не було надано доказів які б містили посилання на неправомірний перетин державного кордону України з тимчасово-окупованих території України до Російської Федерації через тимчасово-непрацюючий пункт пропуску про, що вказано у постанові. Крім того безпідставно позивачу як громадянину України у п.3 резолютивної частини постанови була виказана погроза про заборону в`їзду в Україну у разі несплати штрафу, що є неправомірними діями з боку посадової особи прикордонної служби та порушення прав позивача як громадянина України.

Відносно протиправності складання постанови слід у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки посадова особа уповноважена згідно ст. 222-1 КУпАП розглядати справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України. Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.

Позивачем ОСОБА_1 при подачі адміністративного позову був сплачений судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок та частково задоволено позовні вимоги .

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України «При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.» З таких підстав судові витрати згідно пропорційності становлять 420 гривень 40 копійок : 2= 210 гривень 20 копійок які підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10, 11, 12,20,71,77, 86,90,159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1,247,251, 258, 283 КУпАП, ст.33,62 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДЛРУ № 076610 від 05.08.2020року, винесену відносно ОСОБА_1 в.о. начальника відділу інспекторів прикордонної служби, відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних лейтенантом Авраменком Сергієм Миколайовичем, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрити.

У частині визнання постанови ДЛРУ №076610 від 05.08.2020 року винесену відносно ОСОБА_1 в.о. начальника відділу інспекторів прикордонної служби, відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних лейтенантом Авраменком Сергієм Миколайовичем протиправною у задоволенні відмовити.

Стягнути з Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі адміністративного позову судовий збір у сумі 210 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: С.І. Чехов