Справа № 260/672/20
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2020 року м. Ужгород№ 260/672/20

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Луцович М.М., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій щодо невиплати компенсації податку на доходи фізичних осіб у сумі 43688,92 грн. утриманого з грошового забезпечення за період з січня 2018 року по листопад 2019 року та стягнути компенсацію податку на доходи фізичних осіб у сумі 43688,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно не виплачувалась компенсація податку на доходи фізичних осіб утриманого з грошового забезпечення за період проходження військової служби з січня 2018 року по листопад 2019 року включно. Тобто, відповідач не провів повного розрахунку з ним у день його звільнення, оскільки кошти не поступили на картковий рахунок позивача в день його звільнення. Позивач дізнався, що його права порушено, коли отримав лист відповідь відповідача від 31.01.2020 року, з додатком до якого була довідка про доходи позивача від 27.01.2020 року № 39. Згодом, позивач звірив доходи з вищезгаданої довідки про доходи позивача із отриманою випискою з «Приватбанк», і в подальшому виявив/встановив, що з нього було утримано та не компенсовано позивачу податок з доходу фізичних осіб, який повинен був відшкодовуватись, оскільки позивач під час проходження військової служби за контрактом мав статус «військовослужбовець».

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

01 квітня 2020 року, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечив проти задоволення позову в повному обсязі (а.с. 35-39). В поданому відзиві представник відповідача вказав, що відповідачем було виплачено позивачеві грошове забезпечення в повному обсязі та компенсовано суми ПДФО. Так, відповідно до розгорнутої довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачеві з 01 січня 2018 року по 03 грудня 2019 року, вбачається, що сума в колонці «утримано ПДФО 18%» відповідає сумі в колонці «компенсація ПДФО 18%». Тобто, компенсація ПДФО 18% позивачу була здійсненна в повному обсязі. Позивач помилково прийшов до висновку про те, що з нього утримували ПДФО у зв`язку з тим, що довідка про доходи, яка надавалась позивачу являється типовою та затверджена наказом Міністерства прані та соціальної політики від 27.08.2004 № 192 «Про затвердження форми Довідки про доходи» і має лише графу «податок з доходів фізичних осіб», а графи «компенсований податок з доходів фізичних осіб» не містить. Однак, одночасно зі сплатою ПДФО проводиться компенсація сплаченої ПДФО з фонду грошового забезпечення частини, що відповідає вимогам п. 168. 5 ст. 168 Податкового кодексу України.

Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.12.2019 року позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 268 (а.с. 23).

31.01.2020 року, на запит позивача від 04.01.2020 року, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано відповідь № 50/02/33-168, до якої було долучено довідку про доходи від 27.01.2020 року № 39 (а.с. 28-30).

Вважаючи дії Військової частини НОМЕР_1 Національного гвардії України щодо невиплати компенсації податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення за період проходження військової служби протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( далі по тексту Закон № 2011-XII) встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач проходив військову службу в Національній гвардії України за контрактом та отримував грошове забезпечення.

Нормами пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 р. (далі - Порядок), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Згідно з пунктом 4 Порядку, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 5 Порядку, грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки від 30.03.2020 року про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2018 року по 03.12.2019 року, судом встановлено, що за час проходження військової служби, відповідачем, одночасно з виплатою грошового забезпечення, виплачувалась позивачеві компенсація податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення у розмірі 18% від грошового забезпечення ( а.с. 40).

Відповідно до Довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2018 року по 03.12.2019 року, вбачається, що сума в колонці «утримано ПДФО 18%» відповідає сумі в колонці «компенсація ПДФО 18%». Тобто, компенсація податку з доходів фізичних осіб 18% позивачу була здійсненна в повному обсязі.

Таким чином, відповідачем було виплачено позивачеві грошове забезпечення в повному обсязі та компенсовано суми податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та стягнення коштів - відмовити повністю.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

СуддяМ.М. Луцович