Справа № 120/121/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/121/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

22 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представників позивача: Ткаченко Т.В., Резнік І.І.,

представника відповідача: Козакова Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року (повний текст ухвали виготовлений 10.07.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Леляцької сільської ради, Жмеринської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулась в Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Леляцької сільської ради, Жмеринської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 07.07.2020 провадження в адміністративній справі закрив.

Також роз`яснив позивачці, що даний спір підпадає під юрисдикцію місцевого загального суду та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Судове рішення мотивоване тим, що даний спір позбавлений ознак публічно - правового, оскільки є спором щодо захисту цивільного права позивача, відтак, з огляду на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин та предмет спору повинен вирішуватись судом цивільної юрисдикції.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аргументами на підтвердження вимог скарги позивачка зазначає, що недбалість Леляцької сільської ради при погодженні меж між землекористувачами, яка відобразилась у акті прийомки-передачі межових знаків та яка фактично відбулась за її відсутності, призвела до порушення її прав як у процесі цієї процедури, так і в частині її наслідків, що виявилось у сприйнятті та встановленні на свій розсуд меж земельних ділянок, у тому числі самовільного захоплення, окрім, частини землі позивача, також, земель загального користування, батьком власника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який фактично користується земельними ділянками сина.

Вважає, що предметом позову є протиправна бездіяльність Леляцької сільської ради при видачі офіційних документів, а саме - державного акта на землю від 26.12.2003 на ім`я ОСОБА_4 та акту прийому - передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 від 13.08.2013.

У відзиві на на апеляційну скаргу представником Жмеринської міської ради зазначено, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно державного акту на право приватної власності на землю від 26.12.2003, ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

Згідно плану зовнішніх меж даної земельної ділянки, зокрема, вбачається, що її погоджено ОСОБА_5 , однак свідок у судовому засіданні зазначив, що межі земельної ділянки він не погоджував, оскільки власником зазначеної земельної ділянки є позивач, ОСОБА_1

24.11.2012 ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі - продажу придбав у ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 .

Під час оформлення землевпорядних документів на земельну ділянку ОСОБА_2 , зокрема акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 від 08.09.2013, Леляцька сільська рада затвердила опис меж суміжних землевласників, однак, як вказує позивач, здійснила це з порушенням норм чинного законодавства, оскільки особи, які погоджували межі земельної ділянки, померли.

Як стверджує позивач, ОСОБА_2 на підставі підробленого документу намагався захватити частину площі земельної ділянки ОСОБА_1 , шляхом забиття металевих прутів по її земельній ділянці.

Недотримання норм чинного законодавства при видачі акту права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 та під час оформлення землевпорядних документів на земельну ділянку ОСОБА_2 , свідчить про протиправні дії Леляцької сільської ради, що і стало підставою для звернення позивачки із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.1, 2, ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Приписами пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, у частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, виникнення спірних правовідносин у даній справі, зумовлено незгодою позивача з діями відповідача при видачі акту права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 та під час оформлення землевпорядних документів на земельну ділянку ОСОБА_2 , що стало наслідком, як стверджує позивач, "самовільного захоплення її земель та земель загального користування".

При цьому, підстави позову фактично зводяться до оспорювання меж земельних ділянок та в цілому правомірності вчинення дій спрямованих на надання третій особі у приватну власність земельної ділянки, яка розташована на території АДРЕСА_1 , частина якої, на переконання позивачки, належить саме їй.

Тобто, перевірка за критеріями, визначеними у КАС України, дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури, вирішення порушеного позивачем земельного питання, а також законності погодження сільською радою меж земельних ділянок, як результату реалізації публічно-владних управлінських функцій, у цій справі набувають другорядного значення й фактично не призводить до вирішення даного спору, який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стосовно прав на спірну земельну ділянку.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що даний спір позбавлений ознак публічно - правового, оскільки є спором щодо захисту цивільного права позивача, відтак, з огляду на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин та предмет спору, такий спір повинен вирішуватись судом цивільної юрисдикції.

Схожа правова позиція, щодо віднесення спорів до юрисдикції цивільного суду містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.05.2020 року справа №126/1099/16-а, від 19.02.2020 року у справі № 1321/1810/2012, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №305/216/18, від 12.06.2019 року у справі № 359/3132/16-а, від 24.04.2019 у справі № 128/3751/14-а.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №280/174/19 викладено правову позицію, за якою рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

За змістом статей 15-16, 21 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права.

Частинами 1-2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Зміст та суть заявлених вимог позивачки, фактичні обставини справи, судова правозастосовна практика, яка склалася за наслідками розгляду справ за подібних спірних правовідносин, дають підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також колегія суддів вважає, що характер та зміст зазначених спірних правовідносин та суб`єктний склад їхніх учасників вказують на те, що на розгляд цієї справи поширюється юрисдикція цивільних судів.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Однак, під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 жовтня 2020 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.