Справа № 480/3160/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2020 р. Справа №480/3160/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2008 по 21.11.2016; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 30.05.2008 по 21.11.2016 ОСОБА_1 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , наказом командира зазначеної частини від 21.11.2016 відрахований зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. У березні 2020 позивач звернувся до військової частини та просив надати інформацію про суми нарахованої та виплаченої індексації за увесь період проходження ним військової служби. Однак відповідач запитуваної інформації не надав. За таких обставин позивач просить зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2008 по 21.11.2016, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з їх невиплатою.

Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив у якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування позиції по справі відповідач зазначив, що за період з 2008 по 2015 рік індексація грошового забезпечення виплачувалась ОСОБА_1 відповідно до вимог закону. За вказаний період позивачу виплачено 16374,21 грн. індексації.

У 2016 році індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, оскільки в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації у 2016 році у Міністерства оборони України не було. Виплата суми індексації грошового забезпечення може здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на вказані цілі. На момент виключення зі списків особового складу військової частини з позивачем було здійснено всі розрахунки, про що свідчить наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 . Крім того на момент виключення зі списків особового складу позивач не звертався до військової частини з приводу виплати індексації грошового забезпечення.

З приводу позовних вимог щодо виплатити компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", відповідач зазначив, що оскільки позивачу виплачені всі належні суми індексації, такі вимоги не підлягають задоволенню.

Також відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Позивач дізнався про можливе порушення своїх прав 28.12.2018 коли його виключено зі списків особового складу військової частини, оскільки йому було видано витяг з наказу де відображено виплати, на які він мав право при звільненні.

На вказаний відзив позивач подав відповідь у якій зазначив, що твердження ВЧ НОМЕР_1 про залежність виплати індексації грошового забезпечення від стану фінансування на відповідний рік не відповідає вимогам закону. Посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України Черних С.В. вважає необґрунтованими. Також позивач вказав на те, що із наданих військовою частиною документів неможливо встановити факт виплати йому індексації грошового забезпечення з 2008 по 2016 рік.

Ухвалою від 01.06.2020 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 з 30.05.2008 року (а.с. 4). Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 21.11.2016 № 273 позивача виключено зі списків особового складу частини та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 (а.с. 17).

У березні 2020 позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати йому інформацію про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з травня 2008 до моменту виключення зі списків особового складу військової частини (а.с. 5).

Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач звернувся до суду. Зазначаючи про порушення його прав на отримання належного рівня грошового забезпечення, позивач вважає, що з 2008 до моменту звільнення зі служби така індексація йому не виплачувалась, а тому підлягає нарахуванню та виплаті з нарахуванням сум компенсації.

Суд частково погоджується із такими вимогами ОСОБА_1 з огляду на наступне.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Конституцією України (частина третя статті 43) встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачена також частиною п`ятою статті 95 КЗпП України.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2-3 вказаної статті передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін (пункт 3 частини першої статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року N 9-рп/2013, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).

Таким чином, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Не нарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі "Кечко проти України" висловив правову позицію, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1.

В даному випадку, позивач має право на індексацію грошового забезпечення та виплату належних йому сум, оскільки питання індексації заробітної плати врегульовано КЗпП, Законом України "Про оплату праці", Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, у 2016 до моменту звільнення зі служби, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалась з огляду на відсутність відповідного фінансування.

Однак, враховуючи відповідний обов`язок по нарахуванню та виплаті індексації, незалежно від наявності фінансових ресурсів та бюджетних призначень, не нарахування та не виплата ОСОБА_1 суми індексації з 01.01.2016 по 21.11.2016 є протиправною бездіяльністю з боку ВЧ НОМЕР_1 в частині забезпечення належного рівня грошового забезпечення військовослужбовця.

В частині позовних вимог щодо виплати індексації за 2008-2015 роки, суд зазначає наступне.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві, за 2008 рік позивачу нараховано та виплачено індексацію за грудень 2008 року в розмірі 14,72 грн., що також підтверджується копією довідки про доходи від 15.04.2020 № 89/Ф за 2008-2009 роки (а.с. 46).

За 2010 рік ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію в розмірі 912,94 грн., що також підтверджується копією довідки про доходи від 15.04.2020 № 90/Ф за 2010 рік (а.с. 47).

За 2011-2012 роки позивачу нараховано та виплачено індексацію в розмірі 5055,59 грн., що також підтверджується копією довідки про доходи від 15.04.2020 № 91/Ф (а.с. 48).

За 2013-2014 роки ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію в розмірі 1914,18 грн., що також підтверджується копією довідки про доходи від 15.04.2020 № 92/Ф (а.с. 49).

За 2015 рік позивачу нараховано та виплачено індексацію в розмірі 8680,68 грн., що також підтверджується копією довідки про доходи від 15.04.2020 № 93/Ф (а.с. 50).

Таким чином твердження позивача в частині того, що за 2008 та у 2010-2015 роках йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення не підтверджуються матеріалами справи і не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому у своєму відзиві ВЧ НОМЕР_1 визнала, що за період з січня по грудень 2009 року ОСОБА_1 мав право на індексацію грошового забезпечення, а саме за період січень-березень 2009 року в загальній сумі 124,43 грн. та серпень-грудень 2009 року на загальну суму 48,86 грн. Однак, відомості про нарахування та виплату зазначених сум індексації відсутні, в тому числі в довідці про доходи позивача від 15.04.2020 № 89/Ф (за 2009 рік) (а.с. 46).

Таким чином вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період служби з 2009 рік підлягають задоволенню.

Щодо виплати компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані нормами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2011 № 159.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

З аналізу наведених норм вбачається, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

При цьому, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням їх виплати" компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доході. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, добровільно чи на виконання судового рішення.

Разом із тим, позивач просить зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з не нарахуванням та не виплатою індексації грошового забезпечення. При цьому сума індексації відповідачем не нарахована та не виплачена, є предметом спору в межах даної справи.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Суд зазначає, що компенсація втрати частини доходів може бути нарахована лише на ту частину заборгованості, яка була фактично виплачена позивачу та в місяць виплати такої заборгованості.

Даний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.07.2018 по справі № 404/6317/16-а, у відповідності до якої суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до ст. 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Враховуючи те, що позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів на суму яка йому не була виплачена, суд вважає такі вимоги ОСОБА_1 передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо зауважень представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку звернення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За ч. 3 вказаної статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

З огляду на висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України, індексація є складовою заробітної плати (в даному випадку грошового забезпечення військовослужбовця) у зв`язку із чим строк звернення до суду із вимогами про стягнення сум індексації не обмежуються строками звернення, в тому числі встановленими ст. 122 КАС України.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2009 по 31.12.2009 та з 01.01.2016 по 21.11.2016.

В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 26.10.2020.

Суддя С.М. Гелета