Справа № 640/1764/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Київ № 640/1764/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу (пені) відповідно до пункту 3 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № Ф-10 про сплату недоїмки на суму 126 135,24 гривень, винесену відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі акту перевірки від 24.12.2019 року № 867/26-15-42-05-30-.

В якості підстав позову позивачем зазначено, що ним у повному обсязі та своєчасно сплачено єдиний соціальний внесок, а відтак прийняті податковим органом рішення є безпідставними та підлягають скасуванню. Зокрема позивач зазначає, що 20.09.2019 позивачем до органу у сфері державної реєстрації подано заяву про припинення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; розділом ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, підставою для зняття фізичної особи-підприємця як платника податків з обліку у відповідному контролюючому органі визначено відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП за її рішенням; в подальшому ГУ ДПС України у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.02.2016 по 20.09.2019 та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.02.2016 по 20.09.2019, за результатами якої складено акт від 24.12.2015 № 867/26-15-42-05-30-; за результатами перевірки контролюючим органом винесено рішення про застосування по позивача штрафних санкцій та пені та податкову вимогу про сплату недоїмки єдиного соціального внеску на суму 126 135,24 грн.; перевіряючими взято до уваги той факт, що позивачем у звіті ф. Д5-річна невірно зазначена сума чистого доходу (прибутку), заявлена в податковій декларації (самостійно визначена сума доходу); загальна заявлена сума доходу за колонкою 3 Таблиці складає 4 994 209,42 грн.; ця сума відповідає сумі доходу від провадження господарської діяльності, яка зазначена у книзі обліку доходів; відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом; при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахований єдиний соціальний внесок на суму доходу, визначену у колонці № 4 Таблиці 1 Додатку 5 форми Д5 річного звіту за 2018 рік; отже позивачем у повному обсязі та своєчасно сплачено ЄСВ за 2018 рік.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

25.02.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1764/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

26.03.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до пп. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок; за результатами перевірки встановлена несвоєчасна сплата ЄСВ, чим порушено вимоги пп. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування; у разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; за результатами перевірки встановлено: подання звітності по ЄСВ за 2018 рік не за встановленою формою, чим порушено пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; відповідно до п. 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом; при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; за результатами перевірки встановлено, що ФОП занижено суму, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, у зв`язку з чим занижено розмір ЄСВ на 126 135,24 грн.

30.04.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що при встановленні порушень відповідач припустився ряду помилок, які призвели до невірного розрахунку суми ЄСВ, яка була донарахована позивачу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 24.12.2019 № 867/26-15-42-05-30- «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.02.2016 по 20.09.2019 та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.02.2016 по 20.09.2019».

Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення самозайнятої особи: пп. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (несвоєчасна сплата єдиного внеску), пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (подання звітності по ЄСВ за 2018 рік не за формою), п. 3 ст. 7 , абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ФОП було занижено суму, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, у зв`язку з чим занижено розмір ЄСВ на 126 135,24 грн).

Згідно рішення № від 13.01.2020 на ФОП ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 20%, а саме за період з 18.04.2019 по 12.02.2019 у розмірі 550,84 грн., з 20.07.2019 по 27.09.2019 у розмірі 550,84 грн., з 12.02.2019 по 18.07.2019 у розмірі 550,84 грн., з 20.04.2019 по 27.09.2019 у розмірі 550,84 грн., з 12.02.2019 по 13.09.2019 у розмірі 550,84 грн., з 12.02.2019 по 27.09.2019 у розмірі 640,86 грн., та пеню за період з 18.04.209 по 12.02.2019 у розмірі 181,78 грн., з 20.07.2019 до 27.09.2019 у розмірі 192,79 грн., з 12.02.2019 по 18.07.2019 у розмірі 432,41 грн., з 20.04.2019 по 27.09.2019 у розмірі 443,42 грн., з 12.02.2019 по 13.09.2019 у розмірі 589,39 грн., з 12.02.2019 по 27.09.2019 у розмірі 730,58 грн.

Згідно рішення № від 13.01.2020 на ФОП ОСОБА_1 було накладено штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності у розмірі 170,00 грн.

Згідно рішення № від 13.01.2020 ФОП ОСОБА_1 нараховано штрафні санкції на підставі абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 12 613,52 грн.

13.01.2020 ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10, якою повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те, що заборгованість зі сплати ЄСВ складає 126 135,24 грн.

Не погоджуючись з рішеннями ГУ ДПС у м. Києві, ФОП ОСОБА_1 звернувся до ДПС України із скаргою від 20.01.2020 № б/н щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.01.2020 № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.01.2020 № .

Рішенням ДПС України від 18.02.2020 № 6168/6/9900-08-06-01-06 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими рішеннями, звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано Податковим кодексом України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За правила ч. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, передбачає право відповідача нарахувати ЄСВ на підставі акту перевірки платника податків, що і було зроблено відповідачем.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницьку діяльність позивачем було припинено 20.09.2019, про що внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за № 3160749 (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, з огляду на зазначену норму Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Суд зазначає, що припинення позивачем підприємницької діяльності у вересні 2019 року, не впливає на його обов`язок сплатити єдиний внесок за 2018 рік, так як в цей період позивач мав статус платника єдиного внеску.

Предметом розгляду цієї справи є, зокрема, правомірність донарахування ГУ ДПС у м. Києві платежів з ЄСВ за 2018 рік у розмірі 126 135,24 грн.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Зазначене положення кореспондується з пп. 3 п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

Сторонами не заперечується та обставина, що позивач був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у спірний період.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Часиною 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до положень розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними в підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування: 1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; 2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до положень розділу IІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Як вбачається з викладеного вище, згідно з вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2019 позивачем до податкового органу було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік за формою № Д5 (річна).

З колонки 3 Таблиці 1 форми № Д5 (річна) вбачається, що самостійно визначена сума доходу за 2018 рік по періодах складає: за січень - 448 685,74 грн., за лютий - 479 550,02 грн., за березень - 670 358,74 грн., за квітень - 275 176,54 грн., за травень - 651 010,83 грн., за червень - 576 272,00 грн., за липень - 276 620,34 грн., за серпень - 349 055,11 грн., за вересень - 276 038,47 грн., за жовтень - 274 693,72 грн., за листопад - 521 779,33 грн., за грудень - 194 968,58 грн.

Проте, сумою доходу, на яку нараховується єдиний внесок по всім періодам крім квітня 2018 року зазначено мінімальну заробітну плату - 3 723,00 грн., а у квітні 2018 року - 55 845,00 грн.

Після проведення перевірки податковим органом, ОСОБА_1 08.01.2020 подав до контролюючого органу ще один звіт за формою № Д5 (річна) за 2018 рік, у якому в колонці 3 Таблиці 1 по кожному місяцю крім квітня 2018 року зазначив самостійно визначені суми доходу у розмірі 3 723,00 грн., а у квітні 2018 року - 55 845,00 грн. У колонці 4 Таблиці 1 звіту суми співпали з колонкою 3 Таблиці 1 звіту.

Також до звіту по формі № 5Д (річна) за 2018 рік від 08.01.2020 було додано заяву про анулювання звіту за 2018 рік, прийнятого 22.01.2019, реєстраційний № .

З цього приводу суд бажає акцентувати увагу на наступному.

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми «скасовуюча», «додаткова», цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.

Відповідно до п. 2 розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми «скасовуюча» з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Звіт, сформований для виправлення помилок за попередні звітні періоди, не має містити таблиць 1 - 4 додатка 4 до цього Порядку. При цьому внесення змін до сум нарахованої заробітної плати або доходу та у зв`язку з цим до нарахованих сум єдиного внеску за звітний місяць при формуванні і поданні скасовуючих документів не допускається.

Якщо потрібно повністю скасувати відомості, зазначені в таблицях 5, 7 додатка 4 до цього Порядку, подаються тільки скасовуючі документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу.

Таким чином, виправлення помилок у колонці 3 Таблиці 1 форми № Д5 (річна) можливе лише у разі їх виявлення до закінчення терміну подання звіту.

З огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 було подано звіт за формою № Д5 (річна) 22.01.2019, та у строк до закінчення строку подання вказано звіту виправлення помилок не відбулося, то суд приходить до висновку, що контролюючий орган правомірно переконаний у тому, що самостійно визначені позивачем суми доходу у 2018 році по місяцям складають: за січень - 448 685,74 грн., за лютий - 479 550,02 грн., за березень - 670 358,74 грн., за квітень - 275 176,54 грн., за травень - 651 010,83 грн., за червень - 576 272,00 грн., за липень - 276 620,34 грн., за серпень - 349 055,11 грн., за вересень - 276 038,47 грн., за жовтень - 274 693,72 грн., за листопад - 521 779,33 грн., за грудень - 194 968,58 грн.

Натомість колонка 4 Таблиці 1 звіту за ф. № Д5 (річна) покликана для визначення сум доходу, на які нараховується ЄСВ, оскільки якщо самостійно визначена сума доходу (колонка 3 Таблиці 1 звіту за ф. № Д5 (річна)) перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, то у колонці 4 Таблиці 1 варто вказати розмір максимальної величини бази нарахування ЄСВ, і саме з такої суми буде обраховуватися ЄСВ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Так, у 2018 році максимальна величина бази нарахування ЄСВ склала 55 845,00 грн.

Отже, контролюючий орган правомірно визначив позивачу суми доходів, на які нараховується ЄСВ, у 2018 році у кожному місяці на рівні 55 845,00 грн.

Враховуючи помісячний дохід, на який нараховується ЄСВ, у 2018 році щомісяця у розмірі 55 845,00 грн., то за 2018 рік у ФОП ОСОБА_1 був обов`язок сплатии ЄСВ у розмірі 147 430,80 грн. (12 285,90 * 12). Натомість, матеріалами справи підтверджується, що було сплачено 21 295,56 грн.

З огляду на все викладене, суд приходить до переконання, що податкова вимога від 13.01.2020 № Ф-10, якою ФОП ОСОБА_1 донараховано платежі з ЄСВ у розмірі 126 135 грн. 24 коп., є правомірною, а отже скасуванню не підлягає.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у формі штрафу у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Пунктом 2.5 акту перевірки встановлено, що позивачем здійснювалась несвоєчасна сплата ЄСВ, чим порушено пп. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, з яких вбачаються дати оплат ЄСВ позивачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» необґрунтованим та не мотивованим, а отже воно підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу (пені) відповідно до пункту 3 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 не сплачено ЄСВ у розмірі 126 135,24 грн., то рішення про стягнення 10% штрафу від цієї суми, що складає 12 613,52 грн. є правомірним, а отже скасуванню не підлягає.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Як вбачається з акту перевірки, зокрема, пп. 2.5.1, подання платником звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску відбувалося в повному обсязі та своєчасно.

Далі відповідач зазначає, що за результатами перевірки встановлено: подання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік не за формою.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністрерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

15.05.2018 Міністерством фінансів України було видано наказ № 511 «Про внесення змін до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким внесено зміни до Порядку № 435 та викладено його у новій редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт за ф. № Д5 (річна) від 22.01.2019 було подано ФОП ОСОБА_1 за формою № Д5 (річна), затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч положенням ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не мотивовано та не доведено належними доказами у чому проявилося порушення ФОП ОСОБА_1 форми звіту за формою № Д5.

З огляду на викладене вище та за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження факту подання позивачем звіту не за встановленою формою, суд приходить до висновку, що рішення ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 року № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягає скасуванню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 17.02.2020, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 2 170,72 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову, у розмірі 2 170,71 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) від 13.01.2020 № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 2 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) від 13.01.2020 № щодо накладення штрафу та пені відповідно до пункту 7 частини 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 43141267) шляхом їх безспірного списання на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2 170,71 (дві тисячі сто сімдесят гривень 71 копійка) грн.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко