Справа № 460/612/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/612/20 пров. № А/857/9506/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Чабана Дмитра Федоровича представника ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Комшелюк Т.О.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклик) сторін в м.Рівне 24 квітня 2020 року у справі №460/612/20 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

04.02.2020 Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , просило стягнути до державного бюджету України податковий борг в сумі 30138,95 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень від 27 вересня 2018 року №№ , , а також вимоги про сплату боргу форми «Ф» № 14699-17 від 25 жовтня 2018. Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначені вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів та мита на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами, в загальній сумі 30138,95 грн. набули статусу узгоджених. Суд першої інстанції врахував, що відповідач суму податкового зобов`язання в строки, установлені законом, не сплатив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Чабан Дмитро Федорович представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що правомірність визначеної митної вартості ввезеного транспортного засобу підтверджена рішенням суду від 10.10.2019 у справі №163/2121/18. Скаржник вказує, що у травні 2020 подав позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 вересня 2018 року №№ , , який розглядається Рівненським окружним адміністративним судом (справа №460/3772/20).

Скаржник просив розгляд справи проводити без його участі, позивач явки повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення статтей 229 та 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, станом на 30 січня 2020 року за ОСОБА_1 обліковується податковий борг в загальній сумі 30 138,95 грн., який винник у зв`язку із: - збільшенням грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів 20 720,52 грн. (в т.ч. 14 918,43 грн. основного зобов`язання та 3 279,61 грн. штрафних санкцій), визначеного податковим повідомленням-рішенням від 27 вересня 2018 року № та несплатою у встановлений чинним законодавством строк узгодженого грошового зобов`язання; - збільшенням грошового зобов`язання за платежем мито на товари, які ввозяться (пересилаються громадянами) у розмірі 9 418,43 грн. (в т. ч. 6 781,11 грн. основного зобов`язання та 1 695,28 грн. штрафних санкцій), визначеного податковим повідомленням-рішенням від 27 вересня 2018 року № та несплатою у встановлений чинним законодавством строк узгодженого грошового зобов`язання.

25 жовтня 2018 Головне управління ДПС у Рівненській області винесло вимогу форми «Ф» про сплату боргу № 14699-17 на суму 30 138,95грн.

Оскільки ОСОБА_1 суму податкового боргу в добровільному порядку не сплатив, Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 54.3 статті 54 ПК України встановлено підстави визначення сум грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків контролюючим органом самостійно.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. (пункт 57.3 статті 57 ПК України).

Абзацом 2 підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Згідно з абзацом 1 пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, у разі адміністративного оскарження - день закінчення процедури адміністративного оскарження, у випадку звернення до суду - день набрання судовим рішенням законної сили. Тобто, якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує такі до суду, то визначені в них грошові зобов`язання вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги.

Отже, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

При вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.

В межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Проте, саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення (наявність податкового повідомлення - рішення, чинного на час звернення з позовом про стягнення боргу).

При цьому, необхідним є встановлення як факту отримання платником податків податкових повідомлень-рішень, а, отже, конкретної календарної дати узгодження визначених в них грошових зобов`язань та своєчасної несплати, так і факту вручення/невручення податкової вимоги про сплату податкового боргу, адже з врученням податкової вимоги закон пов`язує право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов`язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкової вимоги, повинно передувати реалізації права суб`єкта владних повноважень на стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті (засобами електронного зв`язку в електронній формі), надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення від 27 вересня 2018 року №№ , , а також вимога про сплату боргу форми «Ф» № 14699-17 від 25 жовтня 2018 року надсилались на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення та отримані безпосередньо відповідачем.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень вказані податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем 04.10.2018, вимога про сплату боргу форми «Ф» № 14699-17 від 25 жовтня 2018 року - 22.08.2019, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини

Суд апеляційної інстанції враховує доводи скаржника про те, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі №460/3772/20 визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №, № від 27.09.2018.

При цьому, варто зауважити, що провадження у справі №460/3772/20 відкрито за позовною заявою ОСОБА_1 від травня 2020, тоді як матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем вказаних рішень станом на час подання позовної заяви (лютий 2020) та станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі - 24.04.2020.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, щодо узгодженості грошових зобов`язань, визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 27.09.2018. Оскарження та скасування таких податкових повідомлень-рішень після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі не може вказувати на незаконність чи необґрунтованість такого рішення, а, отже, бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, адже таке рішення було законним та правомірним станом на дату його ухвалення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 1 статті 255 КАС України встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі №460/3772/20 законної сили не набрало, таке оскаржено Головним управлінням ДПС у Рівненській області в апеляційному порядку.

Водночас, для дотримання та захисту прав відповідача у межах правовідносин, які виникли у зв`язку із нарахуванням грошових зобов`язань згідно з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та ініціюванням контролюючим органом питання щодо стягнення податкового боргу зі сплати таких зобов`язань, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити відповідачу право на подальше звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на час подання позовної заяви та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення грошові зобов`язання визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 27 вересня 2018 року №№ , вважаються узгодженими, а відсутність доказів сплати таких зобов`язань вказує на наявність у відповідача податкового боргу у розмірі 30138,95 грн., який самостійно не сплачено, а тому наявні підстави для стягнення вказаного боргу з відповідача.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності стягнення податкового боргу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чабана Дмитра Федоровича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі №460/612/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 26.10.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України