Справа № 161/3649/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/3649/20 пров. № А/857/9758/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Обрізка І.М.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Піддубного Олександра Олександровича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Присяжнюк Л.М., час ухвалення судового рішення 15 год 13 хв у м. Луцьку, дата складання повного тексту судового рішення 11 червня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора другої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Переходька Андрія Вікторовича, Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2146397 від 22.02.2020.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Піддубний О.О. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не спростовано порушення інспектором Управління патрульної поліції (далі УПП) у Волинській області Переходьком А.В. права на захист ОСОБА_1 . В оспорюваній постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення, зокрема, вулиця Львівська, 97, проте йому інкримінувалось вчинення даного правопорушення на перехресті вулиць Боженка та Львівської у місті Луцьку. Крім того, в порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП у постанові не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення та не вказано чи взагалі таке фіксування проводилось.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності.

Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Суть правопорушення за її змістом полягала у тому, що ОСОБА_1 22.02.2020 о 16 год 43 хв, керуючи автомобілем марки «Мercedes-Benz S550», по вул. Львівській, 97 у м. Луцьку, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2. «б» Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху повністю підтверджується наданими відповідачем доказами, зокрема, відеозапис події, з якого видно, що керуючи транспортним засобом, при зміні напрямку руху, позивач не подав сингал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Згідно ст.7 цього Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення, в тому числі, правил проїзду перехресть, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно п.9.2 «б» ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оспорюваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до його прийняття, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами 1, 2, 3, 5 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.ст.276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що поліцейським не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.2 ст.122 КУпАП.

Так, в матеріалах адміністративної справи наявні докази щодо події, яка мала місце 22.02.2020 за участі ОСОБА_1 , якими керувався відповідач при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Зокрема, з наданого суду відеозапису видно, що при зміні напрямку руху позивач не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2. б ПДР.

Доводи позивача щодо тієї обставини, що він подавав сигнал повороту не знайшли свого підтвердження, оскільки з відеозапису події чітко видно, що автомобіль рухається і здійснює поворот лише з увімкненими задніми габаритними ліхтарями, один з яких внаслідок несправності дійсно мигав, однак встановлений на транспортному засобі сигнал здійснення повороту жовтого кольору позивач не увімкнув при здійсненні маневру повороту, а ввімкнув його лише на вимогу зупинки працівників поліції.

Крім того, на вказаному відеозаписі з технічного пристрою нагрудного відеореєстратора вбачається, що поліцейський Переходько А.В. повідомив позивача про те, що у випадку визнання вини особою, яка вчинила незначне правопорушення на розсуд поліцейського щодо порушника можна застосувати такий вид стягнення як попередження, на що гр. ОСОБА_1 відповів, що хоче перепросити за вчинене правопорушення, однак дізнавшись, що поліцейським ведеться відеофіксація розмови та на нього буде накладено стягнення у вигляді штрафу, почав заперечувати факт інкримінованого йому правопорушення.

Також, стосовно доводів позивача про те, що йому не було роз`яснено права, колегія вважає необґрунтованими, оскільки після роз`яснення поліцейським позивачу його прав, в тому числі і на правову допомогу, він не виявив бажання ним скористатись, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оспорюваної постанови та відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, в тому числі статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Піддубного Олександра Олександровича залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року по справі №161/3649/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 27.10.2020.