Справа № 815/2640/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 815/2640/17

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В. Дата і місце ухвалення: 03.09.2020р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.07.2020р., просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- визнати протиправним пункт 11 наказу першого заступника Міністра оборони України №51 від 21.04.2017р. (по особовому складу);

- стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2017р. по 18.06.2018р. в розмірі 188 300,36 грн.

Позов обґрунтовував тим, що наказом Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 необґрунтовано позбавлено військового звання, наслідком чого стало звільнення позивача з військової служби у запас за п. «ж» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку). Позивач зазначав, що єдиною обставиною винесення зазначених наказів послугувало задокументування 30.12.2016р. співробітниками військової прокуратури Південного регіону України та Управління захисту економіки Національної поліції України в рамках кримінального провадження №0000101 від 17.12.2016р. факту вимагання та одержання позивачем неправомірної вигоди у великому розмірі у вигляді грошових коштів та повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Однак, до набрання законної сили вироком суду, яким ОСОБА_1 буде визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, позивач вважається не винуватим, а сам факт документування події не свідчить про те, що він скоїв «ганебний вчинок, знехтував гідністю та дискредитував високе звання офіцера». На час видання оскаржуваного наказу, позивач мав процесуальний статус підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення. Також, позивач посилався на те, що діючим законодавством не передбачено притягнення до дисциплінарної відповідальності у разі вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення. Обставини, які зазначені в акті службового розслідування, не відповідають дійсності і не давали Міністру оборони України підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2020р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, не доведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, просить скасувати рішення від 03.09.2020р. та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції послався на матеріали досудового розслідування, обвинувальний акт та вирок Приморського районного суду м.Одеси від 19.07.2019р. у справі №522/3881/17-к, які були виготовлені після дати видання оскаржуваних наказів. Предметом оскарження є наказ Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», а тому суд мав досліджувати виключно підстави для його видання, які існували станом на 30 березня 2017 року. На час видання оскаржуваного наказу ОСОБА_1 мав процесуальний статус підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, обвинувального вироку не існувало, а матеріали досудового розслідування не є доказами вчинення особою кримінального правопорушення.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч.5 ст.353 КАС України, не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.04.2020р., які стали підставою для направлення даної справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, судом належним чином не досліджено акт службового розслідування та не встановлено у чому саме полягає зміст вчинених позивачем діянь, за наслідками яких його притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення військового звання, а також не встановлено наявність доказів, що підтверджують його вину у скоєному.

Посилається апелянт і на те, що судом не надано належної оцінки службовій характеристиці ОСОБА_1 , в якій він характеризується позитивно, а також службовій картці позивача, з якої вбачається, що останній не має дисциплінарних стягнень, має 11 заохочень, в тому числі 29.11.2015р. наказом Міністра оборони України №962 нагороджений медаллю «Ветеран служби». А відтак, за твердженнями апелянта, відповідачем не доведено належними доказами підстав застосування до позивача саме такого виду дисциплінарного стягнення як «позбавлення військового звання».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 21 вересня 2005 року ОСОБА_2 проходив публічну військову службу у Збройних Силах України на посаді помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного відділу Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

У зв`язку із здійсненням Військовою прокуратурою Південного регіону України досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 17.12.2016р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, на підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 30.12.2016р. у справі №522/25957/16к, проведено обшук службових приміщень першого та третього поверхів адміністративної будівлі Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління (за місцем проходження військової служби тимчасово виконуючого обов`язки помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного відділу Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління підполковника ОСОБА_1 ) на предмет фіксації та відшукування грошових коштів, цінностей, здобутих злочинним шляхом, чорнових записів, договорів, укладених з МКП «Праця», іншої документації, яка стосується співробітництва Південно-Східного ТКЕУ та МКП «Праця».

З метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Левченка В.П. №348 від 31.12.2016р. «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування, під час проведення якого тимчасово виконуючого обов`язки помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного відділу Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління підполковника ОСОБА_1 усунуто від виконання службових обов`язків.

Наказами від 20.01.2017р. №23 та від 03.02.2017р. №38 термін службового розслідування продовжувався.

28.02.2017р. начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Галушко О.А. затверджено акт службового розслідування.

В акті службового розслідування зазначено, що Військовою прокуратурою Південного регіону України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 17.12.2016р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. На підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 30.12.2016р. у справі №522/25957/16к, проведено обшук службових приміщень першого та третього поверхів адміністративної будівлі Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління (за місцем проходження військової служби тимчасово виконуючого обов`язки помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного відділу Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління підполковника ОСОБА_1 ) на предмет фіксації та відшукування грошових коштів, цінностей, здобутих злочинним шляхом, чорнових записів, договорів, укладених з МКП «Праця», іншої документації, яка стосується співробітництва Південно-Східного ТКЕУ та МКП «Праця». 30.12.2016р. підполковника ОСОБА_1 затримано в порядку ст.208 ПК України та повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31.12.2016р. у справі №522/25957/16-к до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області строк 60 днів до 27.02.2017р. Підполковника ОСОБА_1 з 18.01.2017р. по 19.03.2017р. відсторонено від посади помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічного Відділу. ОСОБА_1 , який перебував під арештом у Одеському слідчому ізоляторі, 18 січня 2017 року звільнено з-під варти внаслідок внесення застави; з 24 січня 2017 року згідно рапорту військовослужбовця направлено для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до проходження військової служби до Військово-медичного центру Південного регіону.

Після проведення обшуку 30.12.2016р., під час якого виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди, службове приміщення №109, в якому знаходилася значна кількість фінансової документації та розташовано вузол комунікації із сервером внутрішньої мережі комп`ютерної техніки, опечатано представниками Військової прокуратури.

05.01.2017р. проведено комісійне розпечатування службового приміщення, в якому були відсутні будь-які документи щодо договірних відносин та стану розрахунків з МКП «Праця». У зв`язку з цим, фінансову інформацію, викладену в акті службового розслідування, представлено згідно даних виписок та даних облікових регістрів автоматизованої системи електронного обігу «Парус».

Згідно з отриманими поясненнями від працівників фінансово-економічного відділу ПТКЕУ, а саме: головного спеціаліста - державного службовця ОСОБА_3 , головного спеціаліста - державного службовця ОСОБА_4 , провідного спеціаліста - державного службовця ОСОБА_5 , провідного спеціаліста - державного службовця ОСОБА_6 , спеціаліста - державного службовця ОСОБА_7 , будь-яких доручень від підполковника ОСОБА_1 стосовно опрацювання документів з МКП «Праця» вони не отримували.

Згідно наявних копій посадових інструкцій спеціалістів фінансово-економічного відділу ТКЕУ не зрозуміло хто з посадових осіб фінансово-економічного відділу ПТКЕУ чим займається та за який напрямок роботи відповідає конкретно; розробник інструкцій - підполковник ОСОБА_1 . У порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та абз.8 п.2, абз.5 п.3 функціональних обов`язків підполковник ОСОБА_1 заходів щодо визначення обов`язків підлеглим не вжив, контроль за якісним розробленням посадових обов`язків для підлеглих не організував. Як наслідок, у посадових осіб фінансово-економічного відділу посадові інструкції спеціалістів розроблені та затверджені неякісно, підлеглі керуються переважно поставленими завданнями старших начальників.

В той же час у своїх поясненнях підполковник ОСОБА_1 зазначив про відсутність зауважень до посадових інструкцій під час перевірок територіального управління відповідними фахівцями.

Згідно пояснення головного спеціаліста фінансово-економічного відділу - державного службовця ОСОБА_3 , встановлено, що опрацюванням та оформленням усіх документів для реєстрації зобов`язань та здійснення оплати за отримані ПТКЕУ (як розпорядником коштів третього рівня) товари, роботи та послуги (будівництво (реконструкція) та капітальний ремонт військових об`єктів, придбання вугілля, мазуту), а також облік зазначених операцій здійснював безпосередньо сам підполковник ОСОБА_1 . Отже, функціональними обов`язками офіцерів та посадовими інструкціями державних службовців фінансово-економічного відділу ПТКЕУ опрацювання та оформлення документів для реєстрації зобов`язань та здійснення оплати за отримані ПТКЕУ (як розпорядником коштів третього рівня) товари, роботи та послуги передбачено не було.

Таким чином, Комісія дійшла висновку, що однією з передумов, що сприяли вчиненню правопорушення тимчасово виконуючим обов`язки помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи - начальником відділу Південного ТКЕУ підполковником ОСОБА_1 , стало неналежне виконання своїх функціональних обов`язків в частині незабезпечення раціонального та ефективного розподілу посадових обов`язків між працівниками відділу з урахуванням вимог щодо забезпечення захисту інформації та запобігання зловживанням під час ведення бухгалтерського обліку. В результаті зазначеного, підполковник ОСОБА_1 замість забезпечення організації фінансово-господарської діяльності та здійснення контролю, самостійно опрацьовував первинні документи, у тому числі для реєстрації зобов`язань та здійснення оплати за виконані роботи МКП «Праця».

В ухвалі Приморського районного суду м.Одеси від 30.12.2016р. у справі №522/25957/16-к зазначено, що у другій половині листопада 2016 року під час здачі актів виконаних робіт у відділ будівництва та ремонту зазначеного ПТКЕУ, директор МКП «Праця» ОСОБА_8 зустрівся з підполковником ОСОБА_1 , задавши останньому питання про причини тяганини з виплатами на користь «Праця» грошових коштів по актам виконаних робіт по договорам №56/16 від 14.09.2016р. щодо капітального ремонту будівлі штабу по ГП №6, в/ АДРЕСА_1 ), та №59/16 від 13.09.2016р. щодо капітального ремонту будівлі казарми по ГП АДРЕСА_2 ).

У відповідь підполковник ОСОБА_1 пояснив, що для підписання (візування) ним необхідних фінансово-розрахункових документів, та, відповідно, виплати грошових коштів по вищезазначеним договорам та іншим договорам, які укладені між МКП «Праця» та ПТКЕУ, а також для своєчасного підписання таких документів в подальшому і за сприяння ним в межах компетенції безперешкодному фінансуванню за рахунок бюджетних коштів МКП «Праця», необхідно надати йому, підполковнику ОСОБА_1 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі близько 3% від загальної суми оплати за виконані роботи. Також, підполковник ОСОБА_1 повідомив, що у разі ненадання йому названої ним неправомірної вигоди він буде використовуючи свою владу та службове становище, усіма доступними йому способами перешкоджати виплаті грошових коштів МКП «Праця» за виконані роботи по договорам, що завдало б істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам МКП «Праця».

Таким чином, Комісія дійшла висновку, що маючи на рахунках ПТКЕУ всі річні призначення загального фонду, останнє надходження коштів відбулося 16.12.2017р., які передбачені ПТКЕУ до кінця року підполковник ОСОБА_1 міг затримати своєчасне подання на підпис та реєстрацію фінансові зобов`язання перед МКП «Праця», та перешкоджати здійсненню платежів у відповідності до взятих бюджетних зобов`язань, складених у відповідності до оформлених належним чином первинних документів, до отримання ним неправомірної вигоди.

Відповідно до п.п. 8, 10 Положення про Південно-Східне ТКЕУ, затвердженого наказом начальника Головного управління від 09.11.2016р. №300, начальник ТКЕУ відповідає за своєчасне та якісне виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, організовує та контролює здійснення конкурсних торгів із закупівлі робіт з будівництва (реконструкції) капітального ремонту військових об`єктів в межах асигнувань.

Згідно ч.3 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник ТКЕУ повинен знати стан справ у ввіреному йому підрозділі та вміло здійснювати керування підрозділом, знати стан справ за напрямком капітального будівництва та ремонту військових об`єктів.

Виходячи з ухвали слідчого судді та враховуючи, що помічник начальника управління з фінансово-економічної роботи начальник фінансово-економічного відділу Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління підполковника Д`яконенко С.Г. відповідно до своїх посадових обов`язків мав повноваження підписувати документи, що є підставою для розрахункових та фінансових зобов`язань за господарськими договорами, а не підписання ним відповідних фінансово-розрахункових документів могло перешкоджати виконанню оплати підрядникам за виконанні ними будівельні роботи за договорами, останній, керуючись корисливими мотивами, з метою незаконного збагачення вирішив використати цю обставину для створення умов для надання йому неправомірної вигоди та вимагання такої неправомірної вигоди за безперешкодну оплату будівельних робіт, виконаних МКП «Праця».

За результатами проведення службового розслідування комісія дійшла висновку, що основними причинами та умовами, які сприяли неналежній організації внутрішньої служби, що призвело до вчинення правопорушення відповідно до ч.3 ст. 368 КК України позивачем стали:

- недотримання командуванням Південного ТКЕУ вимог керівних документів щодо забезпечення належної організації повсякденної діяльності у підрозділі, відсутність ефективної роботи щодо запобігання проявам хабарництва, не володіння дійсним станом справ у підрозділі;

- неналежне виконання тимчасово виконуючим обов`язки начальника Південного ТКЕУ полковником ОСОБА_9 службових обов`язків;

- особиста недисциплінованість, низький рівень морально-ділових якостей ОСОБА_1 , грубе порушення ним вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у частині зобов`язання кожного військовослужбовця свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, ст.61 Закону України «Про запобігання корупції».

У зв`язку з цим, за наслідками проведеного службового розслідування, Комісією викладено пропозицію порушити клопотання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 .

Наказом Міністра оборони України №68 КП від 30 березня 2017 року, відповідно до статей 12, 45, 68, 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підполковника ОСОБА_10 , помічника начальника управління начальника фінансово-економічного відділу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, позбавлено військового звання за неналежне тимчасове виконання функціональних обов`язків та грубе порушення вимог статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Вказаний Наказ Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. доведено до відома ОСОБА_1 12.04.2017р., що підтверджується наявним у матеріалах справи Аркушем доведення наказу Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) №38 від 03 квітня 2017 року позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження першого заступника Міністра оборони України з 27.03.2017р. у зв`язку з переформуванням Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління в Південне територіальне квартирно-експлуатаційне управління відповідно до п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних вилах України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1/13 дск від 30 червня 2016 року.

Наказом першого заступника Міністра оборони України №51 від 21 квітня 2017 року колишнього підполковника ОСОБА_10 звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (у зв?язку з позбавлення військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України.

Наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління (по стройовій частині) №86 від 04 травня 2017 року колишнього підполковника ОСОБА_10 виключено зі списків особового складу управління, знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Київського районного військового комісаріату міста Одеси.

Не погоджуючись з правомірністю наказу Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та правомірністю пункту 11 наказу першого заступника Міністра оборони України №51 від 21.04.2017р. (по особовому складу) ОСОБА_2 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ними рішень, доведено законність оскаржуваних наказів. При вирішенні спору суд першої інстанції врахував, що Приморським районним судом м.Одеси 19.07.2019р. винесено вирок про затвердження угоди від 16.07.2019р. про визнання винуватості, укладеної між прокурором Військової прокуратури Південного регіону України Мілевським А.М. та обвинуваченим ОСОБА_1 , в якому зазначено, що обвинувачений ОСОБА_1 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_10 та, у зв`язку з цим, про відсутність підстав для їх задоволення. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно п.п. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N551-XIV, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України дисциплінарною владою командира корпусу.

За змістом статті. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) також сержантові (старшині).

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

У межах проведення службового розслідування, особа, щодо якої воно проводиться може давати пояснення.

Відповідно до п.11 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

В свою чергу, за правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Аналізуючи зазначені вище норми, колегія суддів приходить до висновку, що правила поведінки та обов`язки, покладені на військовослужбовців, зокрема, стосовно неухильного дотримання вимог Конституції України та Законів, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поширюються на військовослужбовця як під час несення ним служби, так і у вільний від несення служби час.

Направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд у постанові від 16.04.2020р., серед іншого, зазначив про необхідність встановлення у чому саме полягає зміст вчинених позивачем діянь, тобто які вчинки поставлено позивачу в провину за наслідками проведеного службового розслідування та в чому полягало вчинене позивачем порушення, за яке його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та у зв`язку з яким прийнято спірні накази.

Як вбачається зі змісту акту службового розслідування та оскаржуваного наказу Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» при його прийнятті відповідач виходив з того, що незважаючи на заходи, що вживаються керівництвом Міністерства оборони України щодо неухильного додержання військовослужбовцями Конституції України та законів України, підтримання серед особового складу Збройних Сил України належного рівня правопорядку, продовжують мати окремі випадки грубого порушення військової дисципліни. Відомості про вчинене підполковником ОСОБА_11 кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 368 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування проведено слідчим відділом військової прокуратури Південного регіону України, за результатами чого обвинувальний акт разом з відповідними матеріалами скеровано до суду.

У наказі №68 КП від 30.03.2017р., також, зазначено що цей факт набув негативного розголосу в засобах масової інформації, що незадовільно вплинуло на імідж Збройних Сил України. ОСОБА_12 своїм ганебним вчинком знехтував гідністю військовослужбовця, дискредитував високе звання офіцера Збройних Сил України, знехтував честю і гідністю військовослужбовців, які ціною свого життя захищають незалежність української державності на Сході України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет Збройних Сил України та їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності слугувало саме порушення ним норм службової та професійної етики, нехтування інтересами служби, що призвело до дискредитації звання офіцера Збройних Сил України та порушення щодо нього кримінальної справи.

Крім того, дані події набули широкого негативного розголосу в засобах масової інформації, що нанесло непоправну шкоду авторитету Збройних Сил України.

На підставі викладених обставин справи у їх сукупності колегія суддів доходить висновку, що Міністр оборони України, як особа, що користується дисциплінарною владою у повному обсязі Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку з достатнім висвітленням вчинку позивача у засобах масової інформації, чим дискредитовано високе звання офіцера Збройних Сил України, правомірно прийняв рішення про накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді «позбавлення військового звання».

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що при вирішенні питання про накладення дисциплінарного стягнення не враховано, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, не була доведене у встановленому законом порядку, оскільки накладення дисциплінарного стягнення на позивача відбувалось не у зв`язку із відкритим щодо нього кримінальним провадженням, а у зв`язку із дискредитацією звання офіцера Збройних Сил України.

Застосування до особи наслідків, передбачених статтею 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, законодавець не пов`язує із набранням законної сили вироком у кримінальній справі, оскільки ним може бути підтверджено лише факт вчинення особою кримінального правопорушення, в той час, як дискредитація звання офіцера ЗСУ є дисциплінарним проступком, який за своїм складом та правовою природою відрізняється від кримінального правопорушення та є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Висновки колегії суддів у даній справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 листопада 2019 року по справі № 815/1051/16.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що матеріалами справи не спростовано і виявлені в ході службового розслідування обставини незабезпечення ОСОБА_11 раціонального та ефективного розподілу посадових обов`язків між працівниками відділу з урахуванням вимог щодо захисту інформації та запобігання зловживанням під час ведення бухгалтерського обліку.

До того ж, як правильно зазначив суд першої інстанції, при вирішенні даного спору не може бути залишено поза увагою і та обставина, що вироком Приморського районного суду м.Одеси від 19.07.2019р. у справі №522/3881/17-к затверджено Угоду від 16.07.2019р. про визнання винуватості, укладену між прокурором Військової прокуратури Південного регіону України Мілевським А.М. та обвинуваченим ОСОБА_11 . Вказаним вироком позивача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 25500 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади строком на 1 рік.

У вироку зазначено, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

З вказаного слідує, що висновки Міністра оборони України, які стали підставою для видання наказу №68КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», про те, що своїми вчинками тимчасово виконуючий обов`язки помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи - начальник відділу Південного ТКЕУ підполковник ОСОБА_1 дискредитував високе звання офіцера Збройних Сил України та порушив вимоги статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в подальшому знайшли своє додаткове підтвердження.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 , серед іншого, зазначає, що позбавлення військового звання є найбільш суворим дисциплінарним стягненням з усіх передбачених п.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, і застосування його не є обґрунтованими та непропорційним.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки відповідно до приписів ст.12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Міністр оборони України користується дисциплінарною владою в повному обсязі в межах даного Статуту, а відтак, уповноважений самостійно обирати вид дисциплінарного стягнення, визначений п.68 Статуту, за порушення військовослужбовцем військової дисципліни.

Також, у постанові від 16.04.2020р. Верховний Суд, серед іншого, зазначив про необхідність перевірки дотримання відповідачами порядку накладення оскарженого дисциплінарного стягнення, встановленого статтями 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Так, відповідно до статей 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення оголошується офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення. Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Дотримання відповідачем вказаних вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо належного доведення до відома ОСОБА_1 про накладення на нього дисциплінарного стягнення підтверджується наявним в матеріалах справи аркушем доведення наказу Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про правомірність наказу Міністра оборони України №68 КП від 30.03.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та відсутність підстав для його скасування.

Що ж до наказу першого заступника Міністра оборони України №51 від 21 квітня 2016 року, яким колишнього підполковника ОСОБА_13 звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з позбавлення військового звання в дисциплінарному порядку та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки зазначений наказ є похідним від наказу Міністра оборони України №68 КП від 30 березня 2017 року, щодо якого суд дійшов висновку про його правомірність.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення від 03.09.2020р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 жовтня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук