Справа № 380/9221/20
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9221/20
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

28 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові заяву Державного реєстратора Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним і скасування наказу,

в с т а н о в и в:

Державний реєстратор Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Сурін Олексій Юрійович (далі - позивач, державний реєстратор Сурін О.Ю.) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, МЮУ), в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 27.03.2020 № 1232/5.

Провадження у справі не відкрито.

Одночасно з позовною заявою позивачем 26.10.2020 (вх.№55182) подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу МЮУ № 1232/5 від 27.03.2020 та поновлення доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Суріну О.Ю.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб обґрунтовує тим, що спірний наказ є очевидно протиправним. Заблокувавши доступ до реєстру нерухомого майна, відповідач фактично позбавив державного реєстратора Суріна О. Ю. конституційного права на працю та нормальних засобів для існування. Вважає, що анулювання державному реєстратору доступу до реєстру впливає також на недоотримання коштів до бюджету територіальної громади. Окрім того, наказ не відповідає принципу співмірності і пропорційності, оскільки носить не тимчасовий характер, а постійний.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про її необґрунтованість, мотивуючи це наступним.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 826/7496/18 та від 07.10.2020 у справі №807/173/18, підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом умотивована із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути співмірними з позовними вимогами.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів позивача, як підстави для забезпечення позову, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №826/14303/18, від 12.02.2020 в справі № 640/17408/19, від 27.02. 2020 в справі № 640/16242/19 та ін.

Державний реєстратор Сурін О. Ю. мотивує заяву про забезпечення позову тим, що у зв`язку із анулюванням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач позбавлений права здійснювати власну професійну діяльність, що фактично позбавляє його права на працю, а отже й джерела доходів та коштів до існування. При цьому, на думку позивача, спірний наказ є очевидно протиправним.

Спірним наказом анульовано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з вчиненням державним реєстратором ОСОБА_1 порушень чинного законодавства.

Оцінка таким порушенням буде надана судом при розгляді даної адміністративної справи, а тому забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично призведе до вирішення спору у справі, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.

При цьому, доказів , що спірний наказ явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, та порушує права або інтереси позивача, а вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень, судом не здобуто та позивачем не надано.

Дослідивши вказані обставини, суд встановив, що заходи забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

ОСОБА_1 не подано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних в заяві заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення в подальшому виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відсутні передбачені частиною другою статті 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Державного реєстратора Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Суріна Олексія Юрійовича про забезпечення позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.П. Хома