Справа № 600/1222/20-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1222/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 належне пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити з 01.04.2020 р. нарахування та виплату ОСОБА_1 належне пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як одержувач з 22.01.2015 р. пенсійного забезпечення по лінії ДСНС України. Позивач зазначив, що 10.11.2017 року уклав із Державною службою України з надзвичайних ситуацій контракт №52/17 про проходження служби цивільного захисту строком на три роки. З 01 квітня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області припинило нараховувати та виплачувати йому пенсію, призначену з 22.01.2015 року. Позивач вважає, що оскільки він прийнятий на службу цивільного захисту за контрактом під час дії в Україні особливого періоду, то виплата пенсії на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення позивача не повинна припинятися.

З вказаних підстав позивач вважає протиправним припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 належне пенсійне забезпечення та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач) подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач стверджує про їх безпідставність, оскільки виплата пенсії позивачу припинена з 01.04.2020 р., у зв`язку із повторним прийняттям ОСОБА_1 на службу до органів та підрозділів цивільного захисту.

Рух справи у суді

18.08.2020 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивачу з 31.12.2014 р. призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується протоколом за пенсійною справою (МНС) від 06.01.2015 р. та пенсійним посвідченням позивача № НОМЕР_1 від 22.01.2015 року. (а.с. 12, 40-46)

10.11.2017 року уклав із Державною службою України з надзвичайних ситуацій контракт №52/17 про проходження служби цивільного захисту строком на три роки. (а.с. 24-25).

23.04.2020 р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо наявності (відсутності) підстав для продовження виплати пенсії за вислугу років з урахуванням норм ч.3 ст. 2 Закону №2262-ХІІ. (а.с. 20-21).

05.05.2020 р. відповідач надав відповідь на звернення позивача щодо виплати пенсії та зазначив, що новий контракт, укладений на проходження військової служби в матеріалах пенсійної справи відсутній, а тому підстав для продовження виплат пенсій за вислугу років відсутні. (а.с. 22-23).

Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон № 2262-ХІІ має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закон №1932-XII) та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону №3543-XII мобілізація-це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, організацію і штати воєнного часу.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49, а також указами від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014 та від 14 січня 2015 року №15/2015 в Україні оголошено про часткову мобілізацію.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Оскільки законодавством України не встановлено порядок припинення особливого періоду, то закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для завершення особливого періоду.

Таким чином, з 18.03.2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону №1932-XII та абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII настав особливий період, який діяв і на час виникнення спірних відносин у цій справі.

Аналогічна правова позиція щодо дії особливого періоду викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі №638/662/17, від 27.03.2020 року у справі №806/1286/17, від 04.02.2019 року у справі №426/11214/17, від 26.09.2018 року у справі №813/1919/16.

Судом встановлено, що позивач 10.11.2017 року уклав із Державною службою України з надзвичайних ситуацій контракт №52/17 про проходження служби цивільного захисту строком на три роки, під час дії в Україні особливого періоду.

Суд вважає, що оскільки позивач був прийнятий на службу цивільного захисту за контрактом під час дії особливого періоду, то на нього розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ щодо не припинення виплати пенсії, призначеної згідно названого закону.

За таких обставин, припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2020 р., у зв`язку із його працевлаштуванням під час дії особливого періоду, є протиправною та порушує його конституційне право, гарантованого статтею 46 Конституції України, на отримання пенсії.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не доведено суду обґрунтованість доводів щодо наявності підстав для припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2020 року.

На підставі вказаного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №4 від 12.08.2020 року. (а.с. 7).

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 257 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення з 01.04.2020 р. нарахування та виплати ОСОБА_1 належного пенсійного забезпечення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити з 01.04.2020 р. нарахування та виплату ОСОБА_1 належне пенсійне забезпечення.

4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 840 грн згідно платіжної квитанції №4 від 12.08.2020 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл. Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, ).

Суддя Т.М. Брезіна