Справа № 638/763/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. Справа № 638/763/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.04.20 по справі № 638/763/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради ( далі Управління, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління щодо відмови у наданні щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на членів сім`ї ( далі щомісяна адресна допомога) відповідно до заяви від 20.06.2019, згідно постанови КМУ від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг»;

- зобов`язати Управління призначити, нарахувати та виплатити йому щомісячну адресну допомогу відповідно до заяви від 20.06.2019 у повному обсязі включно;

- стягнути з Управління витрати на судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.04.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги відповідно до заяви від 20.06.2019.

Зобов`язано Управління призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу відповідно до заяви від 20.06.2019 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (далі Порядок № 505).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач працевлаштувався як фізична особа підприємець (далі ФОП) з 29.02.2016, тобто майже через півтора роки після спливу місячного строку на поновлення виплати, що в силу приписів п. 3, 7, 12 Порядку № 505 свідчить про відсутність у нього права на призначення грошової допомоги за заявою від 20.06.2019.

28.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 638/763/20.

06.07.2020 на адресу суду позивач через свого представника адвоката Авілової К.Є. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність серія ПТ №2458) надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

07.07.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

З 22.10.2014 ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 22.10.2014 № .

22.10.2014 позивачу, як непрацюючій працездатній особі, призначено адресну допомогу за період з 22.10.2014 по 21.04.2015.

У зв`язку із не працевлаштуванням позивача як працездатної особи протягом шестимісячного періоду з дати призначення адресної допомоги на підставі п. 7 Порядку №505 виплата такої допомоги позивачу припинена.

20.06.2019 після працевлаштування ( 29.02.2016 позивач зареєстрований як ФОП за № 2 180733) ОСОБА_1 звернуся до управління із заявою про призначення йому адресної допомоги за період з 20.06.2019 по 20.12.2019.

27.06.2019 рішенням Управління відмовлено у призначенні такої допомоги ОСОБА_1 на підставі п.3 Порядку № 505.

23.12.2019 позивач звернувся до Управління із заявою, в якій просив повідомити про причини не призначення йому адресної допомоги за заявою від 20.06.2019 за період з 20.06.2019 по 20.12.2019.

03.01.2020 відповідач листом № Б-1-1054/0/309-19 повідомив позивача про відмову у призначенні грошової допомоги відповідно до п.3 Порядку № 505.

Не погодившись із відмовою у призначенні адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Управління безпідставно відмовило у призначенні щомісячної адресної допомоги з 20.06.2019, оскільки останній є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядку № 505

Пунктом 6 Порядку № 505 передбачено,що грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 7 цього Порядку № 505 встановлено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Відповідно до п.12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги; у разі смерті внутрішньо переміщеної особи.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Як свідчать матеріали справи, відмовляючи у призначенні адресної допомоги відповідач виходив з того, що особам працездатного віку, яким грошова допомога припинена відповідно до п. 7 цього Порядку (особи працездатного віку, які не працевлаштувалися протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється), грошова допомога на наступний період не призначається.

Колегія суддів не погоджується з позицією відповідача та вважає її необґрунтованою, оскільки виходячи зі змісту положень пунктів 2, 7, 12 Порядку № 505 грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам вказаного Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

За наслідками системного аналізу вказаних вище положень колегія суддів зазначає, що у разі, коли з моменту припинення виплати особі адресної грошової допомоги по день нового звернення її до управління із заявою про виплату допомоги, як працевлаштованої особи, минув шестимісячний строк, тобто наступний повний строк в розумінні пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк може не призначатись тільки тим особам, які продовжують перебувати в статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, відтак у разі, якщо особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам Порядку №505, вона знову набуває право на виплату їй щомісячної адресної допомоги.

Вказаний висновок також наведений у постановах Верховного Суду від 15.04.2019 у справі №227/513/17; у постанові від 15.08.2019 у справі №415/4379/17; у постанові від 17.10.2019 у справі № 414/2201/16-а, які з урахуванням приписів ч.5 ст. 242 КАС України, суд застосовує при вирішенні спірних правовідносин.

З матеріалів справи встановлено, що з 22.10.2014 позивачу, як непрацюючій працездатній особі, призначено адресну допомогу в складі сім`ї його дружини в період з 22.10.2014 по 21.04.2015, виплату якої припинено на підставі п. 7 Порядку № 505, у зв`язку із не працевлаштування позивачем як працездатною особою протягом шестимісячного періоду з дати її призначення.

Згідно з копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований в якості ФОП з 29.02.2016 за № 2 180733.

Сплата позивачем єдиного соціального внеску за період з березня 2016 року по грудень 2019 року підтверджено довідкою форми ОК-7, яку сформовано ПФУ, а також копіями платіжних доручень та квитанцій, які містяться в матеріалах справи.

20.06.2019 після працевлаштування позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому адресної допомоги на наступний шестимісячний строк.

З огляду на викладене та враховуючи викладені вище правові норми, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача станом на дату звернення до Управління (20.06.2019) права на отримання адресної допомоги на загальних підставах, оскільки з березня 2016 року по грудень 2019 року він був офіційно працевлаштований, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Управління щодо відмови у призначені ОСОБА_1 адресної допомоги відповідно до заяви від 20.06.2019 та необхідність зобов`язання відповідача призначити таку допомогу відповідно до вказаної заяви.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 подав заяву про призначення адресної допомоги майже через півтора роки після спливу місячного строку на поновлення виплати, що свідчить про відсутність у нього права на призначення грошової допомоги за заявою від 20.06.2019 в силу приписів п. 3, 7, 12 Порядку № 505 коллегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає, що Порядком № 505 не встановлено жодного обмеження особи звернутися після працевлаштування з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року по справі № 638/763/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова