Справа № 560/2131/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2131/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

20 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 25.06.2020 року у м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо відмови у скасуванні нарахованого позивачеві єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за період часу з 27.01.2015 року по 29.11.2019 року та зобов`язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області скасувати всі нарахування по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідні штрафні санкції, що були нараховані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , за період часу з 27.01.2015 року по 29.11.2019, як такі, що суперечать меті запровадженого державною консолідованого страхового внеску. Повернути сплаченою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідні штрафні санкції, нараховані за період з 27.01.2015 року по 29.11.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що із 2005 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець. З 27 січня 2015 року його було мобілізовано та по 29 листопада 2019 року проходив військову службу. Проте під час перебування на військовій службі позивачу продовжували нарахування єдиного соціального внеску, хоча підприємницької діяльності він не здійснював і прибутку не одержував. Вважає нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за період часу з 27.01.2015 року по 29.11.2019 року протиправним.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за період з 1 січня 2017 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 27457,32 грн., в тому числі: 2017 рік - 8448 грн., 2018 рік - 9828,72 грн., 10 місяців 2019 року - 9180,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив змінити оскаржене судове рішення виклавши його в редакції відповідно до заявленого позову в частині періоду нарахування ЄСВ.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив з обгрунтуванням безпідставності апеляційних вимог та законності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Справа судом апеляційної інстанції переглядається в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

ОСОБА_2 з 6 травня 2005 року зареєстрований Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради як фізична особа-підприємець.

Станом на 1 січня 2015 року заборгованість позивача по сплаті єдиного соціального внеску складала 9596,81 грн.

В період з 17 січня 2018 року по 14 червня 2018 року позивачем було погашена заборгованість в сумі 6412,73грн., у зв`язку із чим Головне управління ДПС у Хмельницькій області винесло рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 27 серпня 2018 року на суму 12881,72 грн. (за період з 3 січня 2013 року до 14 червня 2018 року).

В період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року нарахована сума єдиного внеску в сумі 26539,26 грн., в тому числі: 2017 рік - 8448 грн., 2018 рік - 9828,72 грн., 9 місяців 2019 року - 8262,54 грн.. За 4 квартал 2019 року нарахована сума єдиного внеску 2754,18 грн. (термін нарахування 20 січня 2020 року), що підтверджується скріншотами зворотнього боку інтегрованої картки платника по ЄСВ за 2013-2020 роки.

При цьому з 27 січня 2015 року по 29 листопада 2019 року позивач перебував на військовій службі та був застрахованою особою, за яку сплачується єдиний соціальний внесок в розмірі 22% від нарахованої заробітної плати (крім листопада 2019 року, інформація про сплату страхових внесків відсутня).

На підтвердження вказаної обставини в матеріалах справи містяться довідки та індивідуальні відомості про застраховану особу.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закон №2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, якщо особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постановах від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19, від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18, від 27 березня 2020 року у справі №140/2214/19, від 03 квітня 2020 року у справі №140/642/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином нарахування позивачу єдиного соціального внеску за період з 1 січня 2017 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 27457,32 грн., в тому числі: 2017 рік - 8448 грн., 2018 рік - 9828,72 грн., 10 місяців 2019 року - 9180,60 грн. є протиправним.

Щодо нарахувань за листопад 2019 року, суд вірно зазначив, що у зв"язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків у листопаді 2019 року то зазначений місяць не може бути включений у період визначений позивачем. Однако, суд вірно зазначив, що внески листопада можуть бути списані відповідачем заявою платника в порядку пункту 9-15 розділу VIII Закону №2464-VI.

Відносно періоду з 27.01.2015 року по 31.12.2016 року колегія суддів зазначає, що у зв"язку з ненарахуванням у 2014 -2016 роках єдиного внеску, що підтверджується зворотнім боком інтегрованої картки платника по ЄСВ, то у суду відсутні підстави для задоволення позову що до вимог по зазначеному періоду.

Рішення суду першої інстанції в частині застосування штрафних санкцій та нарахування пені № від 27 серпня 2018 року, повернення сплачених сум єдиного соціального внеску апелянтом не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 жовтня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.