Справа № 240/11261/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11261/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

22 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Білої Л.М. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Мозгового В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (відповідача), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення тридцять п`ятої сесії VII скликання від 26 червня 2020 року Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області року в частині відмови в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:000:1335;

- зобов`язати Оліївську сільську раду Житомирського району Житомирської області вчинити дії, а саме надати дозвіл йому на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:000:1335, яка знаходиться в комунальній власності Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Позивач одночасно до позовної заяви додав клопотання про забезпечення позову, а саме: заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії направленні на передачу в користування відчуження земельної ділянки кадастровий номер :01:000:1335 до набрання законної сили рішенням у даній судовій справі, оскільки вважав, що депутати Оліївської сільської ради мають намір надати земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1335 іншим особам.

Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 22.07.2020 у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що позивач у своєму клопотанні не навів жодних доводів з приводу необхідності вжиття заходів забезпечення поданого ним позову та для цього не надав жодних доказів існування реальної загрози його правам та інтересам.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам права та обставинам справи. Вважає, що депутати Оліївської сільської ради мають намір надати земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1335 голові громадської організації "Брату Брат" Швецову О.О. , якому надано дозвіл на розроблення документації по виділенню земельної ділянки, в порушення вимог ст. 121 Земельного кодексу України.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Приписами частини 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не обов`язком.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150 -153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Колегія суддів наголошує, що зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Водночас, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно вимог ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, всупереч вказаними вимогам позивач у своєму клопотанні не навів жодних доводів з приводу необхідності вжиття саме таких заходів забезпечення поданого ним позову та для цього не надав жодних доказів існування реальної загрози його правам та інтересам.

Також доводи позивача, що депутати Оліївської сільської ради мають намір надати земельну ділянку кадастровий номер :01:000:1335 громадській організації "Брату Брат" Швецову О.О. , якому надано дозвіл на розроблення документації по виділенню земельної ділянки, в порушення вимог ст. 121 Земельного кодексу України, є виключно припущенням, так як на підтвердження суду не надано жодних належних доказів.

До апеляційної скарги позивачем було надано ксерокопію додатку №5 до рішення тридцять четвертої сесії VII скликання Оліївської сільської ради від 26.06.2020 № в якому зазначено список фізичних осіб яким погоджено надання дозволу на розроблення детального плану території, що не може вважатися дозволом на розробку документації із землеустрою в розумінні Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій".

Крім того колегія суддів зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 806/2982/17.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені позивачем обставини свідчать про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що визначені частиною 2 статті 150 КАС України.

Також, колегія суддів наголошує, що вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не обов`язком.

При цьому, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Однак, під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в забезпеченні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 жовтня 2020 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Біла Л.М. Капустинський М.М.