Справа № 120/859/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/859/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

20 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання неправомірними дії відповідача.

Також, позивач просив покласти обов`язок на відповідача упродовж п`яти днів надати вичерпну відповідь по суті звернення та задовольнити прохання передати позивачу арештоване майно по акту в рахунок боргу спілки часткового погашення або покласти обов`язок реалізувати через прилюдні торги в стислий строк.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.08.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також, позивач зазначив, що звертався до відповідача з скаргою саме в порядку ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити в частині, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, за наслідком з`ясування (уточнення) позовних вимог та доводів позивача, ухвалою суду від 03.08.2020 судом першої інстанції вирішено перейти з розгляду адміністративної справи в порядку ст. 287 КАС України до розгляду справи в порядку п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України.

10.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області із скаргою на дії державного виконавця ОСОБА_2

07.02.2020 листом за №25143/15.26-25/15 за підписом начальника Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на звернення позивача від 10.01.2020 надано відповідь щодо відомостей, наявних у зведеному виконавчому провадженні №49999202, виходячи з поставлених заявником питань.

Разом із тим, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач на запит про висвітлення певних питань, не спромігся:

- пояснити правову підставу залучення до акту опису і арешту майна громадянина ОСОБА_3 , який зазначений стягувачем, хоча до вкладників або стягувачів з КС Злагода не належить, а також передачу йому майна спілки на зберігання;

- пояснити відсутність перевірки сучасного стану і фактичного місцезнаходження арештованого майна;

- надати завірені копії пояснень зберігача майна від 27.11.2019 разом з довіреністю;

- пояснити чому майно дотепер не реалізовано, тоді як борг перед стягувачами досить суттєвий.

Позивач вважає, що відповідач не надав повної відповіді на його запит, приховав дійсні обставини виконавчого провадження, а отже вважає такі дії відповідача при розгляді його скарги від 10.01.2020 протиправними, в зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками розгляду скарги позивача йому була надана відповідь від 07.02.2020 №25143/15.26-25/15.

Скарга позивача від 10.01.2020 була розглянута відповідачем у строк, визначений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Як видно зі змісту листа від 07.02.2020 №25143/15.26-25/15 відповідачем надано відповідь щодо всіх питань зазначених в скарзі позивача від 10.01.2020, в тому числі і щодо таких:

«державний виконавець ОСОБА_2 за два роки не спромігся розібратись з питанням:

- фактичного місцезнаходження КС "Злагода", отримати довідку офіційного змісту від орендодавця ТОВ "Вінсервіс", де колись розміщувався офіс спілки за адресою: АДРЕСА_1 ;

- обставинами незаконного використання боржником КС "Злагода" чужої адреси і достеменно знаючи, що спілка там не перебуває, уперто надсилає їй кореспонденцію;

- фактичного з`ясування адреси спілки запитом до поштового відділення зв`язку №21036;

- правомірністю зарахування ОСОБА_3 до статусу стягувача, тоді як ним юридично бути не міг, але протизаконно передано на зберігання арештоване майно спілки; перевіркою його теперішнього місцезнаходження і спосіб зберігання відповідальною особою;

- відсутність штатних працівників спілки;

- відсутністю передбачених ст. 13 ЗУ "Про кредитні спілки" органів управління: загальних зборів, спостережної ради, правління, ревізійної комісії, кредитного комітету, що видає некерованість спілкою».

Також, в листі від 07.02.2020 вказано зокрема, що 26.06.2018 згідно акту державного виконавця з метою перевірки майнового стану боржника здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що іншого майна не виявлено. Також встановлено, що за вказаною адресою фактично проводить свою діяльність приватний підприємець, хоча це є юридичною адресою боржника.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб КС Злагода зареєстрована за адресою: м.Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, будинок 82, офіс 610 та на даний час діяльність спілки не припинена, тому вся кореспонденція направляється за вказаною адресою боржника відповідно до статті 28 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 2 ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку боржника - юридичної особи, а саме: встановлення адреси боржника здійснюються шляхом направлення запиту до Головного управління статистики у Вінницькій області, а не до поштового відділення 21036, що було зроблено державним виконавцем.

В листі відповіді також роз`яснено, що встановлення наявності чи відсутності штатних працівників та органів управління спілки не відноситься до компетенції органів державної виконавчої служби.

Крім того, в листі від 07.02.2020 відповідач повідомив, що відомості щодо зазначення ОСОБА_4 стягувачем, а не представником стягувача, зазначення Бабошина А.С. підписантом, незалучення представника КС Злагоди, залучення ОСОБА_3 на підставі довіреності від 22.01.2015 в Центральному відділі державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відсутні, оскільки акт опису й арешту майна від 15.04.2015 складався державним виконавцем Замостянського ВДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Державним виконавцем Замостянського ВДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було описано та арештовано 106 одиниць рухомого майна, яке згідно акту опису та арешту від 14.07.2015 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 та зберігалось за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому описане майно до 2018 року не передавалось згідно матеріалів ЗВП, в зв`язку з клопотанням ОСОБА_5 про зміну зберігача, державний виконавець звернувся 13.09.2018 з запитом №71400/15.26-25/15 до ДП "Сетам" щодо прийняття майна КС "Злагода" на відповідальне зберігання, на який отримано відмову від 18.09.2018 №788/21/836-18.

В зв`язку з цим, відповідно до ч. 4 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до п. 13 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішення, державним виконавцем 25.09.2018 винесено постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, а саме ОСОБА_3 . Про зміну місця зберігання майна зберігач відділ не повідомляв.

Відомостей щодо оренди приміщення боржником, періоду, яким коштом та ким оплачувалась у відділі немає.

Державним виконавцем у зв`язку з необхідністю вирішення питання щодо повернення арештованого майна, неодноразово надсилались листи до КС Злагоди.

27.11.2019 отримане пояснення зберігача майна, в якому він вказує, що голова та члени спостережної ради КС Злагода відмовились взяти описане 14.07.2015 майно, в зв`язку з відсутністю місця зберігання. Одночасно повідомив, що він є представником КС Злагода за довіреністю.

Також, суд першої інстанції зазначив, що в листі від 07.02.2020 відповідач зазначив, що перевірка законності залучення ОСОБА_3 в якості представника ОСОБА_6 в 2015 році не входить до компетенції державного виконавця. Крім того, відповідач вказав, що про постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду № 802/1024/18 від 16.11.2018 відділу не відомо. Постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2018 у справі №802/1024/18 до відповідача не надходила.

Враховуючи вказане, дослідивши зміст заяви від 10.01.2020 та листа-відповіді від 07.02.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині питань на які, на думку позивача, відповідачем не надано обґрунтованої та повної відповіді, насправді відповідачем надано позивачеві вичерпні відповіді, згідно з інформацією наявною у відділу ДВС в рамках зведеного виконавчого провадження №49999202.

Також, суд першої інстанції зауважив, що з матеріалів адміністративної справи та досліджених в судовому засіданні матеріалів зведеного виконавчого провадження №49999202, встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2019-2020 років неодноразово звертався із зверненнями до відділу ДВС з питаннями щодо дій, бездіяльності, рішень виконавчої служби, які вчинялись державними виконавцями стосовно арештованого майна КС "Злагода" в рамках зведеного виконавчого провадження.

Також позивачем оскаржувались такі дії та рішення виконавчої служби в судовому порядку до Вінницького міського суду Вінницької області, враховуючи юрисдикційну підсудність, і їм надано відповідну оцінку судовими рішеннями від 25.02.2020 та 13.05.2020 в справі № 127/18333/15-ц та від 07.02.2020 та 19.03.2020 в справ № 127/19028/15-ц.

На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання змісту листа неправомірною дією, умисним спотворенням інформації, а також зобов`язання відповідача надати об`єктивну відповідь по суті звернення задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про задоволення прохання передати позивачу арештоване майно по акту в рахунок боргу спілки часткового погашення або покласти обов`язок реалізувати через прилюдні торги в стислий строк, суд першої інстанції зауважує, що такі позовні вимоги не узгоджуються з способами судового захисту порушеного права, що передбачені в частині 1 та 2 ст. 5 КАС України, а також повноваженнями суду при вирішенні справи, що визначені в ст. 245 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, дана стаття застосовується до справ в яких оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо осіб виконавчого провадження, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , останній просив визнати неправомірними дії відповідача шляхом зобов`язання відповідача упродовж п`яти днів надати вичерпну відповідь по суті звернення та задовольнити прохання передати позивачу арештоване майно по акту в рахунок боргу спілки часткового погашення або покласти обов`язок реалізувати через прилюдні торги в стислий строк.

Враховуючи вказане та матеріали справи, позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо розгляду адміністративної справи не в порядку ст.287 КАС України, а в порядку п.1 ч.1 ст.263 КАС України, оскільки дана справа відноситься до категорії справ щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює, зокрема, Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР.

Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як передбачено ст.3 ЗУ "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про звернення громадян" скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ст.4 ЗУ "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Однак, як зазначив сам позивач, ним було подано скаргу до посадової особи виконавчого органу в межах ЗУ "Про виконавче провадження".

Згідно з ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 ЗУ "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з ч.1, 2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як передбачено ч.1-4 ст.74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 подана в порядку визначеному ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", та відповідає вимогам, які визначені у частині 4 цієї статті.

Проте, змісту вказаного листа-відповіді начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 07.02.2020 №25143/15.26-25/15 (а.с.71-73) вбачається, що вона надана в порядку, визначеному ЗУ "Про звернення громадян" та ЗУ "Про інформацію".

Відповідно до ст.12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Щодо посилання позивача на перебіг виконавчого провадження і його доводи саме по діям виконавчого провадження №49999202, колегія суддів зазначає, що це не є предметом позову і суд фактично визнавши дії посадової особи відповідача (державного виконавця) правомірними або неправомірними в частині його рішень, дії або бездіяльності в межах виконавчого провадження №49999202, вийде за межі позовних вимог, оскільки фактично перейме на себе функції відповідача.

Щодо невизначеності адреси КС "Злагода" колегія суддів зазначає, що згідно з інформацією з Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організація Кредитна спілка "Злагода" () зареєстрована за адресою (Місцезнаходження юридичної особи) - Україна, 21009, Вінницька обл., місто Вінниця, ВУЛИЦЯ ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ, будинок 82, офіс 610.

Таким чином, за вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем щодо надання відповіді на його заяву виникли саме у межах виконавчого провадження, а тому мають регулюватися законодавством про виконавче провадження. Тому відповідач безпідставно розглянув звернення позивача в порядку Закону України "Про звернення громадян". Відповідно суд першої інстанції також мав би перевірити дії (рішення) відповідача на відповідність вимогам законодавства про виконавче провадження.

При цьому, слід зауважити, що у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: "суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункти 85, 86)".

Вказаної правової позиції притримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20.01.2020 у справі № 916/556/19.

Разом з тим, у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, з метою належного захисту прав та інтересів позивача колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання дій Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо розгляду заяви позивача від в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян" протиправними та зобов`язання відповідача повторно розглянути вказану заяву позивача в порядку, визначеному Закону України "Про виконавче провадження".

Процедура розгляду вказаної заяви передбачена ст. 74 Закону № 1404-VIII згідно якої, за наслідками розгляду заяви позивача, відповідачем виноситься відповідна постанова.

Тобто, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на недоведеність обставин, неврахування усіх обставин в справі, що мають значення для її вирішення, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку визначеному Законом України "Про звернення громадян".

Зобов`язати Центральний відділ Державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 жовтня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.