Справа № 160/4707/19
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

14 травня 2020 року справа 160/4707/19

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

при секретарі Троянові А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 (суддя Юхно І.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» до Дніпропетровської митниці про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» 23.05.2019 звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці, в якому просить визнати протиправними і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації UA110180/2019/00037 від 22.02.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів UA110000/2019/400017/2 від 22.02.2019 (т1ас5).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 позов задоволений. Визнані протиправними і скасовані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110180/2019/00037 від 22.02.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів UA110000/2019/400017/2 від 22.02.2019. З Дніпропетровської митниці на користь ТОВ НВФ «Топстар» стягнуті сплачений судовий збір в сумі 6411гр69коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000гр (т2ас99).

В апеляційній скарзі Дніпропетровська митниця просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що ТОВ НВФ «Топстар» є офіційним дилером постачальника товару китайської компанії «Future valve group co ltd». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 58 Митного Кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які ввозяться на митну територію України згідно митного режиму імпорту, застосовується в разі, якщо покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товару. Стягнуті витрати на правничу допомогу є завищеними (т2ас113).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до статті 49 Митного Кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного Кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 53 Митного Кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених в частинах 5, 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього в разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного Кодексу України, в разі якщо документи, зазначені в частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 5 статті 53 Митного Кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини 6 статті 53 Митного Кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного Кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного Кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України згідно митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень застосування цього методу, визначених в частині 1 статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 54 Митного Кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 54 Митного Кодексу України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих в разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного Кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатись до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного Кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити в митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, в тому числі невірно визначено митну вартість товарів, в разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених в частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності в цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним в главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 7 статті 54 Митного Кодексу України, в разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, в тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного Кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом в письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, в тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного Кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 статті 57 Митного Кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України згідно митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини 3 статті 57 Митного Кодексу України, кожний наступний метод застосовується лише в разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 4 статті 57 Митного Кодексу України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частини 5 статті 57 Митного Кодексу України, в разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59, 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братись або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 57 Митного Кодексу України, при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 4 статті 58 Митного Кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

Відповідно до частини 5 статті 58 Митного Кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 9 статті 58 Митного Кодексу України, розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 21 статті 58 Митного Кодексу України, використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватись документально.

Відповідно до частини 1 статті 368 Митного Кодексу України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Відповідно до частини 4 статті 368 Митного Кодексу України, в разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Між ТОВ НВФ «Топстар» та китайською компанією «Future valve group co ltd» 30.05.2016 укладений контракт CH020/16 на поставку продукції. Згідно пункту 2 контракту, номенклатура, кількість, ціна товару визначається за погодженими інвойсами, які складаються на кожну конкретну партію товару. Якість товару засвідчується сертифікатами. Згідно пункту 3 контракту, відвантаження товару проводиться морським транспортом на умовах СІF Одеса (т1ас36).

Позивачем 21.02.2019 подана митна декларація UA110180/2019/402973 для митного оформлення промислової арматури для трубопроводів в асортименті вагою нетто 11310кг, з визначенням митної вартості за основним методом за ціною контракту 28303,41$ (т1ас15). До декларації прикладені такі документи: зовнішньоекономічний контракт, рахунок-проформа TS-02-2018 від 06.11.2018 (т1ас47), прайс-лист виробника товару від 06.12.2018, специфікація №6 від 12.12.2018 (т1ас42), інвойс №181106 від 12.12.2018 (т1ас45), пакувальний лист від 12.12.2018 (т1ас50), сертифікат дилера від 20.12.2017 (т1ас69,70), договір страхування перевезення вантажів №10 від 25.12.2018 (т1ас56-58), митна декларація країни відправлення від 26.12.2018 (т1ас52,63), коносамент HLCUTS від 01.01.2019 (т1ас53), сертифікат походження товару від 02.01.2019 (т1ас59-61), сертифікат комерційної палати Гон Конга №5427337 від 08.01.2019 щодо справжності ціни товару в інвойсі (т1ас44), автотранспортна накладна СMR 3130 від 14.02.2019, паспорти виробу (т1ас67,68,71-116), банківські платіжні документи від 08.11.2018 та від 14.01.2019, - тобто повний пакет документів, передбачений частиною 2 статті 53 Митного Кодексу України.

Митниця 21.02.2019 повідомила позивача про виявлені розбіжності:

- згідно наданого сертифікату дилера від 20.12.2017, виробник надає імпортеру ексклюзивне право на продаж своєї продукції на території України;

- згідно інформації офіційного сайту ТОВ НВФ «Топстар», офіційним дистриб`ютором / дилером продукції не зазначена компанія «Future valve group co ltd»;

- наданий прайс-лист від 06.12.2018 містить умови поставки CIF Одеса, тобто для продажу на території України;

- враховуючи сертифікат дилера від 20.12.2017, наявні підстави вважати, що вказані у прайс-листі від 06.12.2018, специфікації №6 від 12.12.2018 ціни на товар встановлені для конкретного імпортера;

- декларантом заявляється відсутність взаємопов`язаності з контрагентом та декларується відсутність впливу таких відносин на формування ціни товару (т1ас25).

Митницею відповідно до частини 3 статті 53 Митного Кодексу України, ТОВ НВФ «Топстар» запропоновано додатково надати:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації виробника товару;

- висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини;

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних, подібних товарів на території України;

- довідкову інформацію про вартість у країні експортері ідентичних, подібних товарів;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Позивачем листом від 22.02.2019 проінформовано митницю про відсутність можливості надати додаткові документи (т1ас27).

Митниця, з посиланням на пункт 2 частини 6 статті 54 Митного Кодексу України, прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110180/2019/00037 від 22.02.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів UA110000/2019/400017/2 від 22.02.2019, якими вартість товару визначено за резервним методом на загальну суму 39355,68$ (т1ас28-35).

Позивачем оформлена нова митна декларація UA110180/2019/403106 від 22.02.2019 та здійснені необхідні митні платежі (т1ас21,65,66).

Проаналізувавши вищенаведені норми Митного Кодексу України, колегія суддів відзначає, що законодавством запропонована така конструкція регулювання митних відносин, якою призумується правильність визначення митної вартості декларантом якщо не доведено інше.

Виходячи з положень статей 53, 54 Митного Кодексу України, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості перевіряє складові числового значення митної вартості, правильність здійснення декларантом розрахунку за обов`язково визначеним чітким переліком документів. Митниця має право витребувати додаткові документи тільки якщо в основному пакеті документів містяться розбіжності, наявні ознаки підробки, відсутні всі відомості щодо числових значень складових митної вартості та фактично сплаченої ціни. При цьому розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише такими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості.

Колегія суддів погоджується з висновком окружного суду, що в наданих для митного оформлення документах відсутні розбіжності стосовно числового значення митної вартості. В рахунку, прайс-листі виробника, специфікації, інвойсі, митній декларації країни відправлення зазначені всі необхідні відомості щодо фактично сплаченої ціни на товар та ці відомості є абсолютно ідентичними. В наданих для митного оформлення документах відсутні будь-які ознаки підробки.

Доводи митниці в повідомленні від 21.02.2019 про виявленні розбіжності, що згідно наданого сертифікату дилера від 20.12.2017, виробник надає імпортеру ексклюзивне право на продаж своєї продукції на території України, не відповідають дійсності. В цьому сертифікаті не йдеться про ексклюзивне право, а лише зазначено, що ТОВ НВФ «Топстар» продає в Україні продукцію китайської компанії «Future valve group co ltd» (т1ас70).

Митниця не надала ніяких доказів свого висновку що ціни на товар встановлені для конкретного імпортера.

Доводи митниці, що згідно інформації офіційного сайту ТОВ НВФ «Топстар», офіційним дистриб`ютором / дилером продукції не вказана компанія «Future valve group co ltd» та що наданий прайс-лист містить умови поставки CIF Одеса ніяким чином не дають приводу для висновку, що в поданих для митного оформлення документах маються розбіжності.

Колегією суддів не приймаються посилання в апеляційній скарзі на пункт 4 частини 1 статті 58 Митного Кодексу України. Цю норму відповідач не застосовував ні при повідомленні декларанта про розбіжності, ні при прийнятті картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості.

Митниця не надала доказів, що китайська компанія «Future valve group co ltd» продавала товар ТОВ НВФ «Топстар» за цінами, нижчими ніж іншим покупцям. Митницею не представлено доказів пов`язаності китайської компанії «Future valve group co ltd» з ТОВ НВФ «Топстар» в розумінні частини 4 статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року, відповідно до якої, для цілей цієї Угоди особи вважаються пов`язаними між собою тільки якщо: вони є службовцями або директорами підприємств один в одного; вони юридично визнані партнерами по бізнесу; вони є роботодавцем і працівником; будь-яка особа безпосередньо чи опосередковано володіє, контролює, або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них; один з них безпосередньо чи опосередковано контролює іншого; обидва безпосередньо чи опосередковано контролюються третьою особою; разом вони безпосередньо чи опосередковано контролюють третю особу; вони є членами однієї сім`ї. Особи, пов`язані одна з одною в бізнесі таким чином, що одна з них є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншого, як би це не називалось, вважаються пов`язаними для цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають під наведені критерії.

З огляду на викладене, вартість імпортованого товару, вказана ТОВ НВФ «Топстар» в митній декларації UA110180/2019/402973 від 21.02.2019, об`єктивно підтверджується контрактом і наданим повним пакетом документів, передбачених статтею 53 Митного Кодексу України. Наявні всі відомості щодо числових значень митної вартості та фактично сплаченої ціни, які підлягають обчисленню, - тобто є всі складові для визначення митної вартості за ціною контракту.

Окружним судом на законних підставах визнані протиправними і скасовані картка відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При подачі позовної заяви ТОВ НВФ «Топстар» сплачений судовий збір в сумі 6411гр69коп (т1ас4,226).

Між ТОВ НВФ «Топстар» та адвокатським об`єднанням «Виннерлекс» укладений договір від 01.06.2018 про надання правничої допомоги (т1ас210). Згідно ордеру, правову допомогу при розгляді справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суді надавала адвокат адвокатського об`єднанням «Виннерлекс» Чехута В.М. (т1ас207-209,220).

Згідно звіту адвоката Чехути В.М., нею витрачено 5 годин на визначення переліку обставин, які підлягають доказуванню та документів, які мають бути надані клієнтом; витрачено 5 годин на опрацювання документів, наданих клієнтом; витрачено 6 годин на написання і подання позовної заяви з додатками; витрачено 6 годин на написання і подання відповіді на відзив з документами; витрачена 1 година на ознайомлення з матеріалами справи; витрачено 2 години на участь в судових засіданнях. Всього витрачено 25 годин. Вартість 1 години 800гр (т2ас93,94).

На підставі звіту адвоката, адвокатським об`єднанням «Виннерлекс» 24.04.2019 сформований рахунок на оплату юридичних послуг в сумі 20000гр (т2ас64), який оплачений згідно платіжного доручення №6674 від 26.04.2019 (т2ас65).

Надання професійної правничої допомоги в розмірі 20000гр ТОВ НВФ «Топстар» та адвокатське об`єднання «Виннерлекс» підтвердили актом приймання-передачі послуг від 16.07.2019 (т2ас67).

З урахуванням обсягу участі адвоката в підготовці та розгляді справи, зборі доказів, відображених в звіті адвоката, сплачений гонорар в розмірі 20000гр є співмірним зі складністю справи, часом, необхідним для виконання адвокатом названого переліку робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

Також позивачем заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000гр в зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді (т2ас131).

Згідно ордеру, професійну правничу допомогу при розгляді справи в Третьому апеляційному адміністративному суді надавала адвокат адвокатського об`єднанням «Виннерлекс» Гвоздєва Д.О. (т2ас153-155).

Згідно специфікації №15 від 02.03.2020, ТОВ НВФ «Топстар» та адвокатське об`єднання «Виннерлекс» погодили обсяг правничої допомоги: надання правничої допомоги в судовому засіданні 2 години, правовий аналіз апеляційної скарги 10 годин, написання і подання відзиву на апеляційну скаргу 8 годин Всього витрачено 20 годин. Вартість 1 години 1000гр (т2ас156).

На підставі специфікації адвоката, адвокатським об`єднанням «Виннерлекс» 02.03.2020 сформований рахунок на оплату юридичних послуг в сумі 20000гр (т2ас157), який оплачений згідно платіжного доручення №3261 від 02.03.2020 (т2ас158).

Відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу в зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді, посилаючись на відсутність калькуляції погодинного надання послуг (т2ас170).

Досліджуючи специфікацію №15 від 02.03.2020, колегія суддів відзначає необгрунтованість заявлених витрат за надання правничої допомоги в судовому засіданні, адже судові засідання за участі представників сторін не проводились. Правовий аналіз апеляційної скарги 10 годин є неспівмірним з обсягом апеляційної скарги. Також не відповідає критеріям розумності витрачання 8 годин на написання і подання відзиву на апеляційну скаргу, при тому, що на написання і подання позовної заяви з додатками витрачено 6 годин. На думку колегії суддів, з урахуванням обсягу наданих послуг при перегляді справи в апеляційній інстанції, їх складності, об`єктивні витрати на правничу допомогу становлять 5000гр.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 без змін.

Стягнути з Дніпропетровської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000гр за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили з 14.05.2020 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко