Справа № 320/3376/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3376/20 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA125110/2019/110097/2 від 18 листопада 2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту).

Однак, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної фіскальної служби, правонаступником якого є Київська митниця Держмитслужби, про коригування митної вартості № UA125110/2019/110097/2 від 18 листопада 2019 року.

В апеляційній скарзі Київська митниця Держмитслужби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, тому відповідно до частини другої ст. 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Оскільки в поданих документах наявні розбіжності, а надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відтак прийняте рішення про коригування митної вартості є правомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що апелянт протиправно cкоригував митну вартість товару, який позивач ввозив на митну територію за контрактом, що підтверджується зокрема судовими рішеннями щодо встановлення протиправними дій митного органу в аналогічних справах за подібними господарськими операціями (постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №320/6094/20, від 16.07.2020 у справі №320/6093/20 та від 22.07.2020 у справі №320/1640/20).

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2012 року між DawoodExports (Pvt) Lid. (далі - Продавець) та позивачем (далі - Покупець) укладено Контракт № 1012/12 (надалі - Контракт), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини власного виробництва.

11 жовтня 2016 року Продавець та Покупець уклали Додаткову угоду № 1012/12/4 до Контракту, якою продовжили строк дії Контракту до 31 грудня 2017 року.

29 грудня 2017 року Продавець та Покупець уклали Додаткову угоду № 1012/12/10 до Контракту, якою продовжили строк дії Контракту до 31 грудня 2019 року.

У подальшому, 08 травня 2019 року Продавець та Покупець уклали Додаткову угоду №389 до Контракту (далі - Додаткова угода), відповідно до пункту 1 якої Продавець поставив ТОВ «Текссол-С», а останній прийняв наступну тканину виробництва Ісламської Республіки Пакистан: тканина вибивна полікотон (55% поліестер та 45% бавовна), сток, 76x68/30x30, завширшки 220 см, в кількості 24 832 кг, 98 149 погонних метрів, за ціною 3,50 долари США за 1 кг (далі - Товар).

Відповідно до вимог пунктів 2.1, 3.1 та 4 Додаткової угоди Товар відвантажується морським контейнером на умовах CFR, м. Одеса, Україна.

Загальна вартість Товару за Інвойсом №DE/ІNV/4635/19, який виставить до сплати Продавець відповідно до Додаткової угоди, складає 86 912,00 доларів США.

Оплата здійснюється Покупцем протягом 90 календарних днів після поставки Товару на склад Покупця.

10 травня 2019 року Продавець на виконання пункту 3.1 Додаткової угоди виставив Покупцю до сплати Інвойс №DE/ІNV/4635/19 (надалі - «Інвойс») на загальну суму 86 912,00 доларів США.

24 вересня 2019 року Позивач з метою переміщення Товару через митний кордон України подав попередню Митну декларацію ІМ40ЕЕ №UA125000/2019/948822.

26 вересня 2019 року Одеська митниця ДФС провела митний огляд Товару та склала Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/4208 (далі - Акт 4208), яким, зокрема, підтвердила те, що Товар є стоковим.

Як наслідок, 08 листопада 2019 року позивач подав до Київської митниці ДФС, правонаступником якої є Київська митниця Держмитслужби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» №858 від 02 жовтня 2019 року та Розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» №1217-р від 04 грудня 2019 року, додаткову митну декларацію ІМ40ДТ №UA125110/2019/422089.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 Митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/422089 загальна вартість Товару складає 86 912,00 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна.

На підтвердження митної вартості цих товарів позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/422089 від 8 листопада 2019 року відповідно до вимог МК України подано наявні у нього документи.

Однак, того ж дня, 08 листопада 2019 року відповідач надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями запит (повідомлення) відповідача щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за Митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/422089 від 08 листопада 2019 року, яким витребував від позивача наступні документи: 1) за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) виписки з бухгалтерської документації; 3) копії митної декларації країни відправлення; 4) каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; 5) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

18 листопада 2019 року позивач у відповідь на запит надав відповідачу лист №1811/19, згідно якого надав наступні документи та інформацію:

1) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, та виписки з бухгалтерської документації - фотокопії первинних документів бухгалтерського обліку позивача щодо Товару, а саме: прибуткової накладної №ТЕК-000163 від 27 вересня 2019 року, складеної позивачем; податкової накладної №372 від 24 жовтня 2019 року, складеної позивачем; податкової накладної №374 від 25 жовтня 2019 року, складеної позивачем.

Крім того, позивач звернув увагу відповідача, що відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1012/12/2N від 24 березня 2014 року до Контракту (далі - Додаткова угода № 1012/12/2N) Продавець та позивач, зокрема погодили викласти пункт 3 Контракту в наступній редакції: «Цена товара включает стоимость товара, упаковки, маркировки и доставки. Общая стоимость Контракта составляет 100 000 000,00 долларов США (сто миллионов долларов США и 00 центов) и является неизменной, а оплата производится в течение 30 (тридцати) календарных дней со дня оформления Инвойса, если иное не предусмотрено настоящим Контрактом».

Таким чином, пунктом 1 Додаткової угоди №1012/12/2N були змінені умови оплати, визначені пунктом 3 Контракту.

Водночас, позивач звернув увагу відповідача, що Додаткова угода, на підставі якої безпосередньо здійснювалась поставка Товару, є невід`ємною частиною Контракту. Так як Контракт передбачає можливість Продавця та позивача узгодити інші умови оплати, то застосовуватися в даному випадку повинні положення Додаткової угоди, пункт 4 якої передбачає, що Інвойс оплачується протягом 90 календарних днів після поставки Товару на склад позивача.

Позивач також повідомив відповідачу, що Інвойс станом на день підписання листа був неоплаченим, а відтак позивач не міг надати витребувані банківські платіжні документи;

2) щодо копії митної декларації країни відправлення - позивач звернув увагу відповідача, що у нього була відсутня станом на день підписання листа копія митної декларації країни відправлення, яка є власністю Продавця. Більше того, приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання копії митної декларації країни відправлення лише за умови її наявності у позивача;

3) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару - позивач звернув увагу відповідача, що у нього були відсутні станом на день підписання Листа будь-які каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) Продавця щодо Товару. Окрему увагу позивач звернув на те, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання вищезазначених документів лише за умови їхньої наявності в позивача.

Щодо зауважень відповідача про те, що позивач документально не підтвердив те, що товар є стоковим, то позивач звернув увагу відповідача на те, що в Додатковій угоді та Інвойсі, який є первинним документом бухгалтерського обліку, міститься підтвердження того, що товар є стоковим, що, на думку позивач, є достатнім для ідентифікації товару.

Що ж стосується позиції митного органу про зазначення продавцем номеру інвойсу в Додатковій угоді раніше дати його видачі, то позивач зазначив, що інвойс формується Продавцем, який, за інформацією Покупця, резервує вихідний номер інвойсу до такої Додаткової угоди у своїй внутрішній системі бухгалтерського обліку, а відтак наперед знає який номер буде присвоєний системою інвойсу в день його видачі.

Окрему увагу, позивач звернув увагу на те, що такі аргументи відповідача жодним чином, на думку позивач, не пояснюють як вони унеможливлюють здійснення відповідачем перевірки числового значення складових митної вартості Товару;

4) стосовно висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини - позивач звернув увагу відповідача, що у нього був відсутній станом на день підписання листа будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики Товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Більше того, приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності в позивача.

Однак, не зважаючи на вказане, 18 листопада 2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості №UA125110/2019/110097/2, яким застосовано резервний метод для визначення митної вартості товару.

У п. 33 цього рішення відповідачем зазначено, що за результатами опрацювання документів встановлено, що надані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Зокрема, за результатами опрацювання наданих до митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів за митною декларацією від 08 листопада 2019 року №UA125110/2019/422089 встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

1) в інвойсі від 10 травня 2019 року №DE/INV/4635/19 вказано, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, нереалізованим в період попиту або таким, що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару. Інші документи в підтвердження того факту, що товар є стоковим відсутні, наданий прайс-лист на сток 2019 року не містить даних щодо дати видачі документу, терміну дії, та містить пропозицію за бажанням покупця виготовити товар іншої щільності, що не вплине на ціну товару, тобто ще не виготовлений пропонується товар наперед вважається стоковим (з якої причини);

2) у пункті 4 додаткової угоди від 8 травня 2019 року № 389 зазначено, що оплата здійснюється протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад Покупця, при цьому не передбачено, яким чином здійснюється початок строку оплати за товар, а інвойс взагалі не містить умов, терміну та порядку оплати;

3) для підтвердження ціни, як «дійсної вартості» товару у розумінні статті VII Угоди, митним органом можуть бути запитані у декларанта каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, в яких пропозиція продавця адресована необмеженому колу покупців. Згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки, тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок виробника, умов поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів;

4) пунктом 3.1 додаткової угоди від 08 травня 2019 року № 389 до зовнішньоекономічного договору від 12 жовтня 2012 року № 1012/12 визначено, що оплата у розмірі 86912,00 дол. США здійснюється на підставі інвойсу №DE/INV/4635/19, проте зазначена додаткова угода укладена та підписана раніше (08 травня 2019 року), ніж виданий інвойс №DE/INV/4635/19 (10 травня 2019 року), що являється розбіжністю, яка викликає сумніви щодо автентичності даних документів;

5) пунктом 5 зовнішньоекономічного контракту від 12 жовтня 2012 року № 1012/12 передбачено наявність специфікації на поставку товарів, яка відсутня серед поданих документів.

Відтак, у силу вимог частини другої ст. 58 МК України митний орган прийшов до висновку, що з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Додаткові документи, надані декларантом, не спростовують вимогу органу доходів і зборів щодо їх запиту, зокрема: копію прибуткової накладної від 27 вересня 2019 року № №ТЕК-000163 не можливо прийняти як належний доказ підтвердження заявленої митної вартості з наступних причин: прибуткова накладна не містить підписів/печаток осіб, які відвантажили/отримали товар, хоча ці відомості передбачені формою даного документа; підстава для постачання товару відсутня; не містить відомості щодо країни походження/виробництва товару.

Отже, подані декларантом основні документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар № 1 митна декларація від 1 листопада 2019 року № UA807190/2019/23536 (вартість товару згідно джерела інформації - 3,76 дол.США/кг; 0,43 дол.США/м2).

18 листопада 2019 року відповідач у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості №UA125110/2019/110097/2 від 18 листопада 2019 року виніс Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125110/2019/00454, якою відмовив позивачу у митному оформленні (випуску) Товару за Митною декларацією №UA125110/2019/422089 від 08 листопада 2019 року.

У цей же день позивач для випуску товару у вільний обіг, керуючись положеннями частини сьомої статті 55 МК України та не погоджуючись із рішення про коригування митної вартості №UA125110/2019/110097/2 від 18 листопада 2019 року, подав повторно відповідачу додаткову Митну декларацію IM40ДТ №UA125110/2019/422717 та відповідно до рішення сплатив фінансову гарантію для забезпечення сплати позивачем митних платежів для товару у розмірі 31 852 грн. 97 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про коригування митної вартості товару та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості, крім того позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, позивачем до митного оформлення було подано наступні документи, а саме: пакувальний лист від 10.05.2019; рахунок-фактура №DE/INV/4635/19 від 10.05.2019; коносамент №HLCUKHI190520427 від 21.05.2019; автотранспортна накладна №А022893 від 26.09.2019; сертифікат про походження товару №PTEA/CO/19-07953 від 27.05.2019; сертифікат про походження товару форми А №TDAp(F) GSP000551/1191718 від 27.05.2019; висновки за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №105 від 08.01.2019, №184 від 19.02.2019, №129 від 30.10.2019, № 134 від 11.09.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/4208 від 26.09.2019; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 10.05.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1012/12/10 від 29.12.2017; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1012/12/11 від 26.03.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1012/12/5 від 06.12.2016; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 389 від 08.05.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення № 1012/12 від 12.10.2012; інші некласифіковані документи - весовая від 26.09.2019; інші некласифіковані документи - Доручення № 0307/18-01 від 03.07.2018; акт про взяття проб (зразків) товарів №906 від 26.09.2019.

Водночас, приймаючи оскаржуване рішення, контролюючий орган виходив з того, що надані до митного оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, тому відповідно до частини другої ст.58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає стаття 53 Митного кодексу України.

У апеляційній скарзі, митний орган звертає увагу на неможливість встановлення умов та термінів оплати інвойсу, оскільки згідно п. 4 додаткової угоди від 08.05.2019 №389 передбачено оплату за товар протягом 90 днів з дати поставки товару на склад покупця, а інвойс взагалі не містить умов, терміну та порядку оплати.

У відповідності до п.п. 4, 5 частини другої ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Водночас, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1012/12/2N від 24 березня 2014 року до Контракту (далі - Додаткова угода № 1012/12/2N) продавець та позивач, зокрема погодили викласти пункт 3 Контракту в наступній редакції:

«Цена товара включает стоимость товара, упаковки, маркировки и доставки. Общая стоимость Контракта составляет 100 000 000,00 долларов США (сто миллионов долларов США и 00 центов) и является неизменной, а оплата производится в течение 30 (тридцати) календарных дней со дня оформления Инвойса, если иное не предусмотрено настоящим Контрактом».

При цьому, оскільки Контракт передбачає можливість Продавця та Позивача узгодити інші умови оплати, то застосовуватися в даному випадку повинні положення Додаткової угоди від 08.05.2019 №389, пункт 4 якої передбачає, що Інвойс оплачується протягом 90 календарних днів після поставки Товару на склад Позивача.

Таким чином, продавець та позивач однозначно узгодили строк для оплати спірного товару в п. 4 Додаткової угоди, а саме 90 календарних днів після поставки товару на склад позивача.

При цьому, позивач своїм листом повідомив відповідачу, що товар станом на день підписання листа був неоплачений, отже позивач не міг надати витребовувані банківські платіжні документи в силу відсутності останніх.

Враховуючи викладене, позивачем правомірно та у відповідності до положень МК України не надано запитуваних відповідачем банківських платіжних документів, оскільки п. 4 Додаткової угоди від 08.05.2019 №389 передбачено можливість оплати товару протягом 90 календарних днів з дати його отримання, що в свою чергу пояснює відсутність у позивача платіжних документів на момент вимоги відповідача, що звільняє його від обов`язку їх надання.

Щодо тверджень апелянта на зазначення номеру інвойсу в Додатковій угоді, слід зазначити, що Продавець має можливість резервувати номери інвойсів наперед у своїй внутрішній системі бухгалтерського обліку.

При цьому, додаткова угода містить лише зазначення номеру Інвойсу, а не його дату.

Доводи апелянта про безпідавне ненадання позивачем у відповідь на запит каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями та копії декларації країни відправлення, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Так, прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, та обов`язкових вимог щодо дотримання суб`єктом зовнішньоекономічної при складанні таких документів чинним законодавством не передбачено.

Оскільки у відповідності до частини другої статті 53 МК України, прайс - лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів, тому останній може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація.

До посилань митного органу про те, що позивачем не доведено належними чином факту приналежності розмитнюваного товару до стокового колегія суддів відноситься критично, зважаючи на таке.

Так, в компетенцію контролюючого органу не входить перевірка правильності визначення постачальником/продавцем по зовнішньоекономічному договору ціни товару чи віднесення постачальником такого товару до певних категорій, зокрема до «стокового» товару.

У даному випадку, контролюючий орган повинен здійснювати контроль за правильністю віднесення декларантом товару до певної товарної позиції на підставі Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 428 «Про затвердження Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

При цьому, слід звернути увагу, що в розділі XI (групи 50-63) «Текстильні матеріали та текстильні вироби» УКТЗЕД відсутня така кваліфікуюча ознака товару як «сток», «стоковий товар», що могло б вплинути на ставки мита на такий товар в залежності від правильності його класифікації.

Не містять також жодних роз`яснень щодо понять «сток», «стоковий товар» і «Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності», затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 № 401.

У даному випадку відсутність документів в підтвердження того факту, що товар є стоковим, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах та договорах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.

Відтак, наявність таких розбіжностей не може свідчити про неправильне визначення позивачем митної вартості товару, оскільки як в самому договорі (додатках до нього) та інших первинних документах за угодою, про це зазначається обома сторонами.

На підтвердження обставин, що товар є стоковим, свідчить договір, додаткова угода та інвойс, в яких позивач та продавець чітко та однозначно узгодили, що товар є стоковим. Крім того, аналогічне підтвердження належності товару до стокового підтвердив у своєму листі продавець.

Більше того, факт того, що товар є стоковим також підтверджує й Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.09.2019 №UA500030/2019/4208.

Твердження апелянта, що в п. 3.1 додаткової угоди від 08.05.2019 № 389 до зовнішньоекономічного договору від 12.10.2012 № 1012/12 визначено, що оплата у розмірі 86912,00 дол США здійснюється на підставі інвойсу DE/ІNV/4635/19 від 10.05.2019, проте зазначена додаткова угода підписана раніше ніж виданий інвойс, що є розбіжністю, яка викликає сумніви щодо автентичності цих документів, не стосується числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості чи відомостей щодо його ціни, здійсненої декларантом, а тому не може бути підставою для прийняття рішення про її коригування відповідачем.

Також апелянт зазначив про відсутність серед наданих позивачем документів експертного висновку, підготовленого спеціалізованими організаціями.

Однак, позивач зазначав, що станом на день підписання листа, будь-які висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією, у нього відсутні.

При цьому, приписами частини третьої ст. 53 МК України покладено на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності.

Отже, законодавець ставить в обов`язок позивача надати відповідачу висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини у пряму залежність від наявності таких документів у позивача.

Оскільки у позивача як на дату надання супровідного листа від 18 листопада 2019 року №1811/19, так і станом на день розгляду справи в суді, відсутні будь-які висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, то ненадання позивачем таких документів не може слугувати підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

У свою чергу, спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішенні, який свідчив би про обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, не зазначено також конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

У той же час, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Втім, відповідачем не зазначено митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої ст.53 та частини другої ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA125110/2019/110097/2 від 18 листопада 2019 року, відтак, вказане рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук