Справа № 400/1874/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1874/20

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Дата і місце ухвалення: 23.06.2020р., м.Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання повної відповіді на запит на інформацію від 23.04.2020 року та зобов`язати надати повну відповідь на запит на інформацію від 23.04.2020 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 22.07.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на не правильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що з 01.01.2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії. На виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року №248/3/9/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових формувань роз`яснення від 04.01.2016 року 3248/3/9/1/2, згідно яких у зв`язку з внесенням змін до Порядку №1078 індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом залишено поза увагою, що проведення індексації грошового забезпечення перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Посилається апелянт і на те, що Порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Крім того, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про неналежний розгляд ІНФОРМАЦІЯ_3 запиту ОСОБА_1 про надання інформації від 23.04.2020р. За твердженнями апелянта, надані ОСОБА_1 довідки містять повну інформацію про фактично отримане грошове забезпечення за період з 19.03.2014р. по 07.09.2018р. із зазначенням окремо всіх складових.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 01.08.1999 року по 25.04.2006 року та з 19.03.2014 року по 07.09.2018 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 07.09.2018 року №114 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.08.2018 року №245 в запас, за пп. «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням ч.8 ст.26 визнано таким, що 07.09.2018 року справи та посаду здав та виключено із списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення з 07.09.2018 року.

23.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського ОВК із запитом на інформацію, в якому просив повідомити чи виплачувалась йому під час проходження служби в період з 01.01.2016 по 07.09.2018 року індексація грошового забезпечення, якщо не виплачувалась, то зазначити за яких причин та на підставі якого нормативно-правового акту. Також, позивач просив надіслати на його адресу: інформацію про виплату індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з березня 2014 року по 07.09.2018 року; довідку про фактичне отримання грошового забезпечення за період з березня 2014 року по 07.09.2018 року із зазначенням окремо усіх складових: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, надбавка, що передбачає доступ до державної таємниці, надбавка за особливі умови служби, щомісячна додаткова грошова винагорода, премія та індексація грошового забезпечення.

Вказаний запит відповідачем отримано 27.04.2020 року.

Листом від 30.04.2020 року відповідач надав позивачу довідки про нараховане грошове забезпечення, одноразові виплати з березня 2014 року по 31.12.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, з 01.01.2018 року по 07.09.2018 року.

Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності Миколаївського ОВК щодо проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, а також з діями відповідача щодо ненадання повної відповіді на запит на інформацію від 23.04.2020 року, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).

Учасниками справи не заперечується, що в період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, апелянт не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує виключно відсутністю відповідних кошторисних призначень та бюджетних асигнувань.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки вони не відповідають нормам Закону №1282-XII та Порядку №1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Посилання відповідача на ст.5 Закону №1282-ХІІ щодо проведення індексації грошових доходів населення виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, на думку колегії суддів, є не доречним в даному випадку, оскільки в зазначеному періоді здійснювалось преміювання, що навпаки свідчить про достатність фінансування, а отже можливість нарахування індексації.

Аргументи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату, що є предметом спору у даній справі.

Посилання відповідача на відсутність механізму виплати індексації у поточному році за минулі періоди, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відсутність такого механізму не може позбавляти позивача на отримання належних їй сум невиплаченого доходу.

Крім того, безпідставними є посилання ІНФОРМАЦІЯ_6 на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.

Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. є порушеним та має бути відновленим.

А відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині є правильним.

Задовольняючи позов в частині вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Миколаївського ОВК щодо ненадання повної відповіді на запит на інформацію від 23.04.2020 року та зобов`язання надати повну відповідь на вказаний запит, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи відповідача про те, що запитувана позивачем інформація не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Однак, суд зазначив, що у своїй відповіді від 30.04.2020 року Миколаївський ОВК про це не вказав, що свідчить про те, що відповідач належним чином не розглянув запиту позивача на те надав на нього належну відповідь.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не приймає до уваги посилання апелянта на те, що надані ОСОБА_1 довідки містять повну інформацію про фактично отримане грошове забезпечення за період з 19.03.2014р. по 07.09.2018р. із зазначенням окремо всіх складових. Колегія суддів звертає увагу, що у запиті від 23.04.2020 року позивач просив не тільки надати йому довідки, а й повідомити нормативно-визначені підстави не нарахування та не виплати на його користь індексації грошового забезпечення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Миколаївського ОВК правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Федусик А.Г. Шевчук О.А.