Справа № 160/3197/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року Справа № 160/3197/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.,
розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару, -
20.03.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Омега» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110150/2019/200213/1 від 16.10.2019 року, №UA110130/2019/200260/1 від 18.12.2019 року, №UA110150/2019/200245/1 від 04.12.2019 року, №UA110150/2019/200243/1 від 03.12.2019 року, №UA110130/2019/200261/1 від 18.12.2019 року, №UA110130/2019/200258/1 від 16.12.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
На думку позивача, оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 року адміністративний позов залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
13.04.2020 року представником позивача надано суду документ, що підтверджує сплату судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.05.2020 року.
06.05.2020 року від Дніпровської митниці Держмитслужби надійшла заява про продовження процесуального строку для надання відзиву та відкладення розгляду справи.
Розгляд справи в підготовчому засіданні перенесено на 25.05.2020 року.
12.05.2020 року представником позивача подано до суду заяву про стягнення судових витрат за подачу позову до суду та витрат на професійну правничу допомогу.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року відповідачем 25.05.2020 року надано до суду відзив на позовну заяву, в якому Дніпровська митниця Держмитслужби просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на таке. Позивач протягом жовтня та грудня 2019 року звертався до Дніпропетровської митниці ДФС з метою здійснення митного оформлення товару, що надходив на його адресу на виконання зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2018 року №F/87, укладеного з компанією Prima Fruits Single Member P.C. Trade in Fresh Agricultural Products. За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації встановлено, що надані документи не містять у повному обсязі інформації щодо складових митної вартості, пов`язаних з перевезенням товарів. На підставі встановлених порушень відповідачем винесені правомірні рішення про коригування митної вартості.
У відзиві відповідачем, також, зазначено про незгоду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки визначена сума не є співмірною з наданими адвокатом послугами.
25.05.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В судове засідання, призначене на 25.05.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом відкладено підготовче засідання на 17.06.2020 року.
01.06.2020 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено про незгоду з доводами відповідача, викладеними у відзиві, викладено правову позицію, аналогічну заявленій в позовній заяві.
17.06.2020 року в підготовче судове засідання з`явився представник позивача, інші учасники справи про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, для забезпечення права учасників справи на подання додаткових пояснень чи доказів судом було відкладено підготовче судове засідання на 09.07.2020 року на 10:40.
24.06.2020 року до суду від позивача надійшла заява про долучення платіжного доручення, що підтверджує понесені ним витрати на правничу допомогу.
09.07.2020 року сторони в підготовче судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, для забезпечення права учасників справи на подання додаткових пояснень чи доказів судом було відкладено підготовче судове засідання на 23.07.2020 о 10:00.
23.07.2020 та 05.08.2020 року в підготовче судове засідання з`явився представник позивача, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження належного повідомлення відповідача, тому судом було відкладено підготовче судове засідання на 11.08.2020 року на 09:30.
11.08.2020 сторони в підготовче судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представником позивача надано клопотання про закриття підготовчого засідання та проведення подальшого розгляду справи без його участі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 1.1 Контракту №F/87 від 01.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Омега» та TOB «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRAIDE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS», (далі за текстом - Контракт) продавець продає, а покупець купує свіжі фрукти і овочі, в подальшому «товари», згідно із асортиментом і за цінами, визначеними в наступних специфікаціях до цього контракту.
Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що товар, що поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами на умовах і за цінами, вказаними в Специфікаціях і Додатках до цього Контракту, які є його невід`ємною частиною.
Найменування і кількість кожної окремої партії товару визначається на підставі інвойсу, виставленого продавцем покупцеві на кожну окрему партію товару (пункт 1.3 Контракту).
ТОВ «Омега» з метою митного оформлення товару «цитрусові свіжі: мандарини свіжі, апельсини свіжі, свіжі киві, свіжі хурма» подало до Дніпровської митниці Держмитслужби електронні митні декларації: №UA110130/2019/251835 від 18.12.2019 року, №UA110130/2019/251406 від 16.12.2019 року, №UA110150/2019/249627 від 03.12.2019 року, №UA110150/2019/249861 від 04.12.2019 року, №UA110130/2019/251836 від 18.12.2019 року, №UA110150/2019/242927 від 15.10.2019 року.
Під час декларування товарів за вказаними електронними митними деклараціями ТОВ «Омега» обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема, зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, прайс-листи, коносаменти, міжнародні автомобільні накладні (CMR), та інші документи, зазначені в графі 44 митних декларацій.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству були направлені електронні повідомлення від 18.12.2019 року, від 16.12.2019 року, від 03.12.2019 року, від 04.12.2019 року, від 18.12.2019 року, від 15.10.2019 року, відповідно до яких були виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числові значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Митницею за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийняті рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Так, митницею були прийняті Рішення про коригування митної вартості товарів:
- № UA110150/2019/200213/1 від 16.10.2019 року, яким відкориговано митну вартість на рівні 0,88 дол.США/кг, 0,8060 евро/кг, враховуючи валюту контракту;
- № UA110130/2019/200260/1 від 18.12.2019 року, яким відкориговано митну вартість на рівні 0,7615 EUR/кг;
- № UA110150/2019/200245/1 від 04.12.2019 року, яким відкориговано митну вартість на рівні 0,7678 EUR/кг;
- № UA110150/2019/200243/1 від 03.12.2019 року, яким відкориговано митну вартість на рівні 0,7711 EUR/кг;
- № UA110130/2019/200261/1 від 18.12.2019 року, яким відкориговано митну вартість на рівні 0,7615 EUR/кг;
- № UA110130/2019/200258/1 від 16.12.2019 року, яким відкориговано митну вартість на рівні 0,7607 EUR/кг.
Оцінюючи рішення про коригуванням митної вартості товару на предмет їх відповідності закону, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.1 ст.4 МК України).
Відповідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст. 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато - логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 - 4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене частиною п`ятою статті 54 МК України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МК України, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, як надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ст. 337 МК України.
Так, відносно спірних ЕМД митницею встановлені наступні розбіжності:
- поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах FСА VERIA (Греція). На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11 при умовах поставки FСА продавець на власному складі, підприємств чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару і сплачує митні платежі у країні - експортера. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. До митного оформлення надано договір на перевезення оцінюваних від 25.01.2019 № 250119, який укладений між ТОВ «Омега» та МПП «Паллада» та від 24.01.2019 № 240119, який укладений між ТОВ «Омега» та ГІП «МагТранс», від 11.01.2019 № 110119, який укладений між ТОВ «Омега» та ТОВ «Надія Транс»;
- відповідно до заявок автомобілі перевізника № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 наданий для завантаження 28.11.2019, № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 наданий для завантаження 28.11.2019 не кореспондується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару;
- до митного оформлення не надано договір на перевезення оцінюваних товарів від 11.01.2019 № 110119;
- специфікація від 11.10.2019 № 73 не містить термінів поставки, що суперечить пункту 4.1 та 4.3 Контракту від 01.11.2018 № F/87;
- числові значення у митній декларації країни-відправлення не відповідають числовим значенням зазначеним у комерційному інвойсі від 11.10.2019 № 496. Так, згідно митної декларації країни-відправлення вартість товару № 1 становить 6346,17 евро, вартість товару № 2 становить 1073,80 евро в той час як задекларована сума за МД від 15.10.2019 року №UА110150/2019/242927 становить 8 296,89 евро та 1328,21 відповідно;
- згідно умов п. 3.1.1 контракту F/99 від 09/11/2018 покупцем здійснюється 100% передплата. В гр. 70 платіжного документу міститься посилання на інвойс № 163 від 29.11.2019, в той час як до митного оформлення надано інвойс № 98 від 07.12.2019. При цьому, є лист уточнення щодо знакового префіксу до нумерації інвойсів у внутрішньому документообороті підприємства, але у платіжному документі дана нумерація також не зазначена.
Відносно вказаних вище обставин, що слугували підставами для коригування митної вартості товару оскаржуваними рішеннями, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.1 Контракту №F/87 від 01.11.2018 року укладеного між ТОВ «Омега» та TOB «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRAIDE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS», (далі за текстом - Контракт) Продавець продає, а Покупець купує свіжі фрукти і овочі, в подальшому «Товари», згідно із асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Специфікаціях до цього Контракту.
Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що Товар, що поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами на умовах і за цінами, вказаними в Специфікаціях і Додатках до цього Контракту, які є його невід`ємною частиною.
Найменування і кількість кожної окремої партії товару визначається на підставі інвойсу, виставленого продавцем покупцеві на кожну окрему партію товару (пункт 1.3 Контракту).
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України» до митних декларацій, у відношенні яких були винесені вищезазначені рішення про коригування митної вартості, були надані документи, які підтверджують митну вартість, зокрема: специфікації, інвойси, пакувальні листи, що є невід`ємною частиною інвойсу містять ідентичні відомості щодо асортименту та кількості товару, отже, такі документи повністю підтверджують числове значення митної вартості товару, який ввозився Позивачем на митну територію України.
За таких обставин, зазначена розбіжність відповідачем є необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивачем при подачі документів було надано всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Умовами Договорів про надання транспортно-експедиційних послуг № 250119 від 25.01.2019 та № 240119 від 24.01.2019, № 110119 від 11.01.2019, передбачено, що перевізники зобов`язується за рахунок і за плату (винагороду) Клієнта у відповідності до умов цього Договору та узгоджених Сторонами Заявок, що в свою чергу є невід`ємною частиною даного Договору, виконати комплекс послуг по транспортно-експедиторському обслуговуванню, організувати міжнародні та/або внутрішньодержавні перевезення та/або мультимодальні перевезення експортного, імпортного транзитного або іншого вантажу, а також надавати інші послуги погоджені Сторонами (пункт 1.1 Договорів).
Вид, об`єм, строки, вартість послуг перевізника за даним договором визначаються окремо для кожного перевезення - у відповідності до узгоджених Заявок Клієнта, що регламентується даним Договором або в Додатках до нього. Узгоджені Заявки являють собою домовленість сторін стосовно істотних умов перевезення вантажу клієнта у рамках цього Договору, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін), є його невід`ємною частиною (пункт 3.1 Договорів).
Узгоджена Заявка повинна бути передана Клієнтом Перевізнику електронним чи факсимільним зв`язком до запланованої Клієнтом дати початку перевезення (пункт 3.2 Договорів).
В свою чергу, Перевізник в термін на протязі 8 годин після отримання заявки підтвердити прийняття Заявки до виконання на умовах, викладених в ній, або, при неможливості здійснення перевезення на умовах, викладених у Заявці, повідомити про відмову від підтвердження Заявки, але не пізніше, ніж за 2 (два) робочих дні до початку перевезення (пункт 3.3 Договорів).
На підставі вищезазначених Договорів про надання транспортно-експедиційних послуг між позивачем та перевізниками було узгоджено заявки на транспортування та експедирування вантажів, а саме:
- № PL-21/2019 від 10.12.2019, відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (свіжі фрукти в асортименті: мандарин) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, дата та час завантаження - 14.12.2019 08:00 ранку, термін доставки - 5-6 днів, з них до кордону - 3-4 дня, після митного переходу - 2 дні, адрес завантаження - Veria, Greece, адреса розмитнення - Митний термінал в м. Дніпрі, вартість вказана в гривнях, еквівалент 3850 EUR/1 авто при курсі НБУ на 10.12.2019, 1 евро= 26.235026 грн.;
- № MG-27/2019 від 27.11.2019, відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (мандарин) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, дата та час завантаження - 28.11.2019 08:00 ранку, термін доставки - 5-6 днів, з них до кордону - 3-4 дня, після митного переходу - 2 дня, адрес завантаження - Veria, Greece, адреса розмитнення - Митний термінал в м. Дніпрі, вартість вказана в гривнях, еквівалент = 3500 EUR/1 авто при курсі НБУ на 27.11.2019,1 евро = 26.428938 грн.;
- № PL-18/2019 від 27.11.2019 відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (свіжі фрукти в асортименті: мандарин) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, дата та час завантаження - 28.11.2019 08:00 ранку, термін доставки - 5-6 днів, з них до кордону - 3-4 дня, після митного переходу - 2 дня, адрес завантаження - Veria, Greece, адреса розмитнення - Митний термінал в м. Дніпрі, вартість вказана в гривнях, еквівалент = 3500 EUR/1 авто при курсі НБУ на 27.11.2019, 1 евро = 26.428938 грн.;
- № NT-5/2019 від 09.12.2019, відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (фреш) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, дата та час завантаження - 11-12.12.2019 08:00 ранку, термін доставки - 5-6 днів, з них до кордону - 3-4 дня, після митного переходу - 2 дня, адрес завантаження м. Veria, Greece, адреса розмитнення - Митний термінал в м. Дніпрі, вартість вказана в гривнях, еквівалент = 3850 EUR/1 авто при курсі НБУ на 09.12.2019,1 евро = 26.320281 грн.
Отже, відповідно до умов вищезазначених Договорів Позивачем з перевізниками було узгоджено заявки на міжнародні перевезення вантажу до дати початку перевезення вантажу.
Відповідно до пункту 5.2 Договорів підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка для перевезення, зазначеного в Заявці з відмітками вантажовідправника, перевізника та (або) Перевізника, одержувача вантажу і митних органів.
Приписами пункту 5.4. Договорів передбачено, що розрахунок за перевезення вантажу становить 14 календарних днів з моменту прибуття транспортного засобу на митний термінал в Україні, якщо інше не зазначено в Заявці на перевезення.
Тому, відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» №599 від 24.05.2012 (далі - Наказ № 599) та статті 53 Митного кодексу України, позивачем на підтвердження вартості перевезення вантажу до митного органу було надано: рахунки-фактури, заявки на перевезення, договори про надання транспортно-експедиційних послуг № 250119 від 25.01.2019 та № 240119 від 24.01.2019, № 110119 від 11.01.2019, товарно-транспортні накладні (СМR).
Відповідно до п. 5.6. Договорів вартість транспортно-експедиційного обслуговування визначається в заявках і включає в себе оплату послуг перевізника, а також витрати, понесені перевізником на оплату послуг інших осіб, залучених до виконання його зобов`язань, також інші витрати перевізника, що мали місце в процесі виконання цього Договору і передбачені ним.
Так, відповідно до умов Заявок в розділі «примітка» зазначено, що сума вказана в заявці у гривнях з урахуванням курсу на дату формування заявки. Однак, кінцева сума, що буде підлягати до оплати буде відкоригована відносно курсу на момент виставлення рахунку. Саме з цими умовами пов`язана різниця у сумах зазначених транспортних витрат у заявках та рахунках-фактурах. Однак кінцева сума яка підлягає оплаті за надані транспорті послуги, зазначена у рахунках повністю співпадає з даними зазначеними у митних деклараціях.
Таким чином, зазначене відповідачем у рішеннях зауваження щодо митної вартості не є розбіжністю, та не впливає на числові значення митної вартості.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу домовленість про транспортування оцінюваної партії товару зафіксованої у заявках з експедитором № РL -21/2019 від 10.12.2019, № МG-27/2019 від 27/11/2019, № РL -18/2019 від 27.11.2019, № NТ-5/2019 від 09.12.2019, що передувало датам формування укладанню специфікацій до Контракту № F/87 від 01.11.2018 безпосередньо ціни товару не стосуються.
З урахуванням вищевикладеного, надані до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Щодо посилання Відповідача у Рішеннях № UА110130/2019/200261/1 від 18.12.2019, №UА110150/2019/200243/1 від 03.12.2019, № UА110130/2019/200245/1 від 04.12.2019, №UА110130/2019/200260/1 від 18.12.2019 на те, що поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах FСА VERIA (Греція). На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11 при умовах поставки FСА продавець на власному складі, підприємств чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару і сплачує митні платежі у країні - експортера. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. До митного оформлення надано договір на перевезення оцінюваних від 25.01.2019 № 250119, який укладений між ТОВ «Омега» та МПП «Паллада» та від 24.01.2019 № 240119, який укладений між ТОВ «Омега» та ТОВ «МагТранс», від 11.01.2019 № 110119, який укладений між ТОВ «Омега» та ТОВ «Надія Транс», суд зазначає таке.
Вказані вище обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідно до вимог Наказу № 599 та статті 53 Митного кодексу України, позивачем на підтвердження вартості перевезення вантажу до митного органу було надано: рахунки-фактури, заявки на перевезення, договори про надання транспортно-експедиційних послуг № 250119 від 25.01.2019, № 240119 від 24.01.2019 та від 11.01.2019 № 110119, товарно-транспортні накладні (CMR), тому надані до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Щодо посилання відповідача у рішеннях № UA110150/2019/200243/1 від 03.12.2019, №UA110150/2019/200245/1 від 04.12.2019 на те, що відповідно до заявок автомобілі перевізника № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 наданий для завантаження 28.11.2019, № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 наданий для завантаження 28.11.2019 не кореспондується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3.1 Договору про надання транспортно-експедиційних послуг №240119 від 24.01.2019, укладений між ТОВ «Омега» та ТОВ «МАГТРАНС», вид, об`єм, строки, вартість послуг Перевізника за даним Договором визначаються окремо для кожного перевезення - у відповідності до узгоджених Заявок Клієнта, що регламентується даним Договором або в Додатках до нього. Узгоджені Заявки являють собою домовленість сторін стосовно істотних умов перевезення вантажу клієнта у рамках цього Договору, за умови належного оформлення (містять підписи уповноважених представників сторін і печатки сторін), є його невід`ємною частиною (пункт 3.1 Договорів).
На підставі Договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 240119 від 24.01.2019 між ТОВ «Омега» та ТОВ «МАГТРАНС» було узгоджено заявки на транспортування та експедирування вантажу, а саме:
- № MG-27/2019 від 27.11.2019, відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (мандарин) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, автомобілем марки, реєстраційний номер кузова та п/причіп - Сканія НОМЕР_5 / НОМЕР_6 ОСОБА_1 , дата та час завантаження - 08:00 ранку;
- № PL-18/2019 від 27.11.2019 відповідно до якої перевізник взяв на себе обов`язок з організації перевезення вантажу (свіжі фрукти в асортименті: мандарин) за маршрутом: м. Верія, Греція - м. Дніпро, Україна, автомобілем марки, реєстраційний номер кузова та п/причіп - Мерседес НОМЕР_3 / НОМЕР_4 ОСОБА_2 дата та час завантаження - 28.11.2019 08:00 ранку.
Умовами пунктів 4,11 Контракту № F/87 від 01.11.2018 передбачено, що під датою відвантаження розуміється дата навантаження товарів на транспортний засіб, відповідно до умов поставки, зазначених в Специфікаціях та Інвойсах.
Згідно п. 11, 12 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Такими документами можуть бути, зокрема: міжнародна автомобільна накладна (CMR).
Відповідно до статті 6 Закону України "Про транзит вантажів" транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.
На виконання умов договору та вказаного вище замовлення, перевізниками було здійснено перевезення з місця завантаження до місця розвантаження вантажним автомобілями: CANION з номерним знаком та напівпричіпом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , Мерседес з номерним знаком та напівпричіпом НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR: № 7075 від 29.11.2019, № 9972 від 30.11.2019.
Водночас, статтею 4 «Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 19 травня 1956 року (далі - Конвенція) передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.
Статтею 9 Конвенцій встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Як зазначалось вище, на підтвердження факту організації транспортно-експедиторських послуг та здійснення перевезення вантажу згідно із заявками № МG-27/2019 від 27.11.2019, № РL-18/2019 від 27.11.2019 є міжнародні товарно-транспортні накладні CMR № 7075 від 29.11.2019, № 9972 від 30.11.2019, яка була надана позивачем до митного органу, в якості підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації.
Таким чином, враховуючи зазначені приписи чинного законодавства та умови договору, надана позивачем міжнародна товарно-транспортна накладна є належним доказом, що підтверджує здійснення перевезення з місця завантаження до місця розвантаження та є документом, яка підтверджує заявлену митну вартість товарів позивачем.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу дата завантаження, яка визначені у заявках: № МG-27/2019 від 27.11.2019, № РL-18/2019 від 27.11.2019, що не кореспондуються з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару безпосередньо ціни товару не стосується.
З урахуванням вищевикладеного, надані до митного оформлення документи, рівною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Щодо посилання відповідача у рішенні № UА110130/2019/200260/1 від 18.12.2019 на те, що до митного оформлення не надано договір на перевезення оцінюваних товарів від 11.01.2019 № 110119, суд зазначає таке.
Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки позивачем відповідно до статті 53 Митного кодексу України на підтвердження вартості перевезення вантажу до митного органу було надано договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 11.01.2019 №110119, про що мається відмітка у графі 44 митної декларації № UA110130/2019/251858, тому надані до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Щодо посилання відповідача у рішенні № UA110150/2019/200213/1 від 16.10.2019 на те, що специфікація від 11.10.2019 № 73 не містить термінів поставки, що суперечить пункту 4.1 та 4.3 Контракту від 01.11.2018 № F/87.
Відповідно до пункту 4.1 Контракту № F/87 від 01.11.2018 (далі - Контракт), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега» уклало та Товариством з обмеженою відповідальністю «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS» поставка товару здійснюється окремими партіями, Строки поставки і відвантаження кожної партії Товару узгоджуються Сторонами в специфікаціях або Додатках до цього Договору.
Товар за цим Контрактом повинен бути поставлений на умовах FCA, Палатіція Иматиас, Греція та/або FCA Верія, Греція та/або DAP Дніпро, Україна, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях і/або Інвойсі (відповідно до «Інкотермс-2010») (пункт 4.2 Контракту).
Так, відповідно до Специфікації № 73 від 11.10.2019 зазначено умови поставки СРТ Дніпро, Україна.
Згідно офіційного тлумачення торговельних термінів Міжнародних правил торгівлі ІНКОТЕРМС термін СРТ (англ. Carriage Paid to) (... named place of destination), або Фрахт/перевезення оплачені до (...назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, зв`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики чи втрати ушкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. Під словом перевізник розуміється будь-яке обличчя, що на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому чи організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним чи транспортом комбінацією цих видів транспорту.
Пунктом 4.11 Контракту передбачено, що під датою відвантаження розуміється дата навантаження товарів на транспортний засіб, відповідно до умов поставки, зазначених в Специфікаціях та інвойсах.
Згідно із товаросупровідними документами строком поставки продавцем вантажу є 11.10.2019, про що свідчить рахунок-фактура (Інвойс) № 496 від 11.10.2019, пакувальний лист від 11.10.2019 та товарно-транспортна накладна (CMR) № 777 від 11.10.2019.
Тобто, сторонами за контрактом було виконано належним чином умови контракту та будь-яких претензій у сторін щодо термінів поставки товару не існує.
Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку про неможливість встановлення митної вартості товару, імпортованого позивачем, на підставі поданих ним документів, оскільки декларантом під час митного оформлення товару митному органу надано усі документи, які передбачені частиною 2 статті 53 МК України, та повністю підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Вказані документи не містять розбіжностей (які б могли впливати на ціну товарів) чи ознак підробки. Тому, у митного органу не було правових підстав для витребування у декларанта додаткового переліку документів.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу терміни поставки безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про терміни поставки товару не повинні братися до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість, а також не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
З урахуванням вищевикладеного, надані до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Відповідно до пункту 2.1 Контракту, ціни товарів вказуються в Євро і включають в себе вартість товарів, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п. 4.8 цього Контракту.
Так, відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару до митного органу було надано: зовнішньоекономічний договір, пакувальний лист, рахунок (інвойс), специфікацію, товарно-транспортні накладні (CMR).
Отже, не відповідність, яка зазначена у пакувальному листі, що суперечить даним заявленим у митній декларації не свідчить про розбіжності у поданих позивачем документах, оскільки пакувальний лист не є документом, на підставі якого підтверджується заявлена митна вартість товару.
Стосовно обґрунтування відповідача в зв`язку із отриманою інформацією з сайту виробника товару PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS Primafruits. gr., є безпідставним, оскільки інформація з мережі Інтернет хоч і може бути джерелом доказування, однак юридична (доказова) значимість і достовірність такої інформації, зважаючи на її загальний, неофіційний (довідковий, комерційний, рекламний) характер, в цьому випадку є недостатньою для беззаперечного доведення факту видів пакування із вагою визначеною в діапазоні на сайті виробника товару.
Таким чином, інформація отримана відповідачем із сайту підприємства-виробника не є неналежним доказом, оскільки з наведеної в ній інформації неможливо встановити про наявність чи відсутність взаємозв`язку між позивачем та продавцем, тому ця інформація не має юридичної значимості.
З урахуванням вищевикладеного, надані до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
У експортній митній декларації з урахуванням вимог законодавства Греції зазначена вартість товару ківі у розмірі 6 346,17 евро та товару хурма у розмірі 1073,80 евро без урахування транспортних витрат, тоді як у митній декларації, яка подана до Дніпропетровської митниці ДФС зазначена митна вартість товару з урахуванням транспортних витрат на умовах поставки СРТ і складає вартість товару ківі у розмірі 8296,89 евро та товару хурма у розмірі 1328,21 евро. Зазначена в митній декларації митна вартість товару у повній мірі співпадає з митною вартістю товару, що відображена у документах поданих відповідно до статті 53 Митного кодексу, та дає у повній мірі можливість визначити розмір митної вартості.
Отже, надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Щодо посилання відповідача у рішенні № UА110130/2019/200258/1 від 16.12.2019 на те, що згідно умов п. 3.1.1 контракту F/99 від 09/11/2018 покупцем здійснюється 100% передплата. В гр. 70 платіжного документу міститься посилання на інвойс № 163 від 29.11.2019, в той час як до митного оформлення надано інвойс № 98 від 07.12.2019. При цьому, є лист уточнення щодо знакового префіксу до нумерації інвойсів у внутрішньому документообороті підприємства, але у платіжному документі дана нумерація також не зазначена, суд вказує на таке.
Отже, надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом.
Вказане спростовує наведені висновки відповідача.
Верховним Судом, при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/4680/16.
Згідно з частин першої, другої статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З тлумачення даних норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини шостої статті 54, частини третьої статті 53 МК України, вбачається що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими органом доходів і зборів витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року по справі №815/3142/17.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
За таких обставин, усі доводи митного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення та наведені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого правового підтвердження під час судового розгляду справи та спростовані наданим позивачем документальними доказами.
Згідно ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:
1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами;
3) транспортні (перевізні) документи;
4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію;
5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень);
7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару;
8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів;
9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму;
10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів;
11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у спірній митній декларації зазначені всі відомості, передбачені вказаною вище нормою.
Жодних порушень митного законодавства судом не встановлено.
Посилання митного органу на порушення позивачем митного законодавства при декларуванні товару не можуть вважатись розбіжністю у розумінні частини 3 ст.53 МК України і не можуть бути підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.
Зворотного суду не доведено.
Рішення про коригування митної вартості заповнюються посадовою особою митниці відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р. за № 883/21195.

Згідно п.1.3 Правил, Рішення заповнюється посадовою особою митного органу, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, в електронному вигляді за затвердженою наказом формою:

У графі 31 Код методу визначення вартості митного органу зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що був застосований митним органом при визначенні митної вартості товару;

У графі 33 Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу зазначається посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Згідно п.2.3 Правил, Рішення надсилається декларанту або уповноваженій ним особі у формі електронного документа у порядку, передбаченому Митним кодексом, для електронного декларування.

Ненадання без будь-яких пояснень позивачу на його письмове прохання в ході консультацій інформації та документів (витяги з бази) щодо раніше оформлених товарів для ознайомлення та реагування, свідчать про грубе порушення митницею одного із принципів здійснення державної митної справи - додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб ( пункт 7 частини 1 статті 8 МК України), який означає обов`язок органу доходів і зборів вжити заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із оцінкою, даною органом доходів і зборів у справі.

Тобто, орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Окрім того, відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, неодноразово висловленої у постановах: від 30.01.2018 р., по справі №813/7903/14, від 18.12.2018 р., по справі №826/15706/13-а, від 29.01.2019 р., по справі №815/6827/17, від 16.04.2019 р., по справі №815/6698/17, митна вартість товарів, відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості, раніше визнаній (визначеній) митними органами, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі ЄАІС).

При цьому, митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 №689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, що повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по справі №809/453/17 від 03.04.2018р.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

В свою чергу, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень відносно безпосереднього впливу вказаних ним зауважень на числові значення митної вартості товару та її розрахунок.

По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує про наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що вказувати про можливі порушення позивачем та/або припущення з боку суб`єкта владних повноважень є неприпустимим. Суд не може включати такі докази до предмету дослідження, оскільки вони не є належними доказами в розумінні положень КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч.6 ст.57 МК України).

Відповідно до п.4 ст.57 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 та 60 МК України. Під час консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно ч.8 ст.57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Аналіз положень ч.3 ст.53, ч.1, 2 та 5 ст.54, ст.58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності мають стосуватися лише числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення підставою для його прийняття є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.53 МК України, право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч.2 ст.53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Разом з тим, митний орган, встановивши вищевказані розбіжності, жодним чином не обґрунтовує, яким чином зазначені розбіжності, позбавляють митний орган можливості перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.

З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Такий висновок, зокрема, узгоджується з правовою позицією, викладеній Верховним Судом України в постанові від 31.03.2015 у справі № 21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, покладені в обґрунтування підстав прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови носять формальний характер та не мають під собою ніякого правового підґрунтя з огляду на те, що не мають жодного відношення саме до числового визначення заявленої позивачем митної вартості.

Відповідно до наявних даних, визначена митним органом митна вартість товару, ґрунтується на раніше визнаній органом митної служби вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим, вбачається безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не наведено достатніх доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що митним органом оспорювані рішення прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, тому наявні підстави для їх скасування.

З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8972,57 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 56674534 від 16.03.2020 року та №302626188 від 03.04.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір в сумі 8972,57 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В заяві від 12.05.2020 року позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду, підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До матеріалів справи позивачем додано:

- копію договору про надання правничої допомоги від 19.02.2020 року;

- оригінал додаткової угоди №1 від 19.02.2020 року;

- копію довіреності №2 від 20.02.2020 року;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3930;

- платіжне доручення про сплату коштів за надання правничої допомоги №302632474 від 28.05.2020 року на суму 10000 грн.

Жодних інших документів на підтвердження фактично понесених позивачем витрат за результатами наданої правової допомоги адвокатом з детальним описом проведених дій, суду не надано.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії мають бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.

Суду не надано жодного документи (акту наданих послуг, рахунків та інше) на підтвердження дійсно витрачених адвокатом годин за результатами надання правової допомоги, суду надано лише додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, яка не містить розрахунку вчинених адвокатом дій в межах адміністративної справи №160/3197/20.

Верховний Суд України у постанові від 01.10.2002 № 36/63 визначив умови, за яких стороні сплачуться судові витрати за участь адвоката при розгляді справи, а саме: кошти сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались; їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року по справі №806/2143/18 (адміністративне провадження №К/9901/4571/19).

Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження сплати послуг адвоката надано платіжне доручення №302632474 від 28.05.2020 року на суму 10000 грн.

В п. 3 додаткової угоди зазначено, що оплата вартості послуг здійснюється в строк до 20.05.2020 року.

Підстав несвоєчасності виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги суду не наведено, відтак суд не може встановити з чим була пов`язана несвоєчасна сплата послуг з надання правової допомоги: з неналежним виконанням адвокатом взятих на себе зобов`язань чи з інших підстав.

Підсумовуючи викладене, судом встановлено не дотримання адвокатом розумності та виправданості гонорару, як це передбачено статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Таким чином, в жодному з наданих документів не доведено співрозмірності витраченого часу адвоката та суми гонорару, оскільки викладені в них обставини надання правової допомоги складені формально, фактично сума гонорару не залежить від витраченого часу ані на надання консультацій, ані на складання позовної заяви, та витрачений адвокатом час не вплинув на формування суми гонорару.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду матеріали, не доводять факту понесення позивачем витрат пов`язаних з цією справою.

Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція Верховним Судом викладена в постановах від 08 травня 2018 року у справі №810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16, від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/1 від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18.

Відтак, у суду відсутні підстави для стягнення сум судових витрат на правничу допомогу за нормою ст.143 КАС України.

Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" (місцезнаходження: 49041, м. Дніпро, вул. Панікахи, 15, ) до Дніпровської митниця Держмитслужби (місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110150/2019/200213/1 від 16.10.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110130/2019/200260/1 від 18.12.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110150/2019/200245/1 від 04.12.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110150/2019/200243/1 від 03.12.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110130/2019/200261/1 від 18.12.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110130/2019/200258/1 від 16.12.2019 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" (місцезнаходження: 49041, м. Дніпро, вул. Панікахи, 15, ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниця Держмитслужби (місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 8972 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 57 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно