Справа № 200/2937/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року справа №200/2937/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Компанієць І.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Галатіна О.О.) від 12 травня 2020 року у справі № 200/2937/20-а (повний текст рішення складено 12 травня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення № 366(218)/Т-02-01-06 від 25.10.2019 року; зобов`язання провести перерахунок та зарахувати при розрахунку коефіцієнта по заробітній платі Довідку від 27.08.2019 р. № 675 про заробітну плату для нарахування пенсії за період з 06.08.1993 р. по 23.12.1999р. та зарахувати при розрахунку коефіцієнта по стажу пільговий стаж за списком № 1 з 06.08.1993 р. по 23.12.1999 р. починаючи з 12 березня 2019 р. (з наступного дня після досягнення позивачем 60 років).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення № 366(218)/Г-02-01-06 від 25 жовтня 2019 року; зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії від та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 06 серпня 1993 року по 23 грудня 1999 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови позову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що нарахування коефіцієнта по заробітній платі не залежить від того чи було зараховано в одинарному розмірі або в подвійному розмірі спірний період з 06.08.1993 року по 23.12.1999 року. З матеріалів пенсійної справи вбачається, що період з 06.08.1993 року по 23.12.1999 року зараховано до загально стажу в одинарному розмірі, тому жодних підстав передчасного звернення з вимогою про проведення перерахунку та зарахування при розрахунку коефіцієнта по заробітній платі Довідки від 27.08.2019 року №675 про заробітну плату для нарахування пенсії за період з 06.08.1993 року по 23.12.1999 року не має. Позивач вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що з 18.10.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до наявного стажу роботи та додатково додавши до заяви довідки на підтвердження стажу та заробітку на Макіївському металургійному заводі. Позивач зазначив, що відповідач у відповіді від 25.10.2019 року №366(218)/Г-02-01-06 від 25.10.2019 року відмовив йому у перерахунку пенсії, оскільки не має законних підстав для прийняття довідок через те, що підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив розгляд справи проводити за його відсутністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з березня 2019 року отримує пенсію за віком за Списком №1.

18 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою та просив перерахувати пенсію з моменту призначену в бік збільшення спеціального трудового стажу з урахуванням заробітної плати за 1993-1999 роки, до якої було додано довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №608 від 28.08.2019 року, витяг з наказу ОБ№324 від 06.09.1996 року «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 та №2, довідка по заробітній платі для перерахування пенсії №675 від 27.08.2019 року.

Відповідач листом від 25 жовтня 2019 року № 366(218)/Г-02-01-06 відмовив у перерахунку пенсії, довідку про заробітну плату № 675 від 27 серпня 2019 року не прийнято до уваги, оскільки довідка видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Частиною 1 статті 43 Закону №1058 встановлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За приписами частини 2 цієї статті для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Порядок подання та перелік документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсій передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватися довідка про заробітну плату до 30 червня 2000р. із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.10 Порядку№22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

З трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається наступне:

- запис Орендного підприємства «Макіївський металургійний комбінат ім. С.М. Кірова» № 3 06.08.1993 року прийнятий помічником майстра на гарячих дільницях робіт доменного цеху;

- запис №5 08.10.1997 року переведений майстром на гарячих дільницях робіт (зміна) доменного цеху;

- запис №6 01.01.1998 року переведений майстром зайнятим на гарячих дільницях робіт доменного цеху;

-запис №7 23.12.1999 року звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП.

Період роботи позивача, зазначений у довідки №675 від 27.08.2019р. співпадає із записами в трудовій книжці позивача.

У наведеній довідки зазначено також про те, що вона видана на підставі особистих рахунків за 1993-1999р.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відмову прийняти довідку №675 від 27.08.2019р. про заробітну плату за період з серпня 1993р. по грудень 1999р., пенсійний орган обґрунтував тим, що згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною з вищезазначеного закону є недійсним і не створює правових наслідків.

Наведений висновок відповідача колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, м. Макіівка відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першої статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, слід зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що неврахування наданих позивачем довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Необхідність застосування наведених загальних принципів («Намібійські винятки») у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі №235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що трудовий стаж за спірний період позивач набув у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало свою діяльність, перебувало під контролем української влади. Те, що відповідач через проведення АТО позбавлене можливості провести перевірку достовірності наданої інформації, на думку колегії суддів, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача.

Окрім того, відповідачем не було взято до уваги відомості про суми отриманих позивачем виплат заробітної плати, за період з січня по грудень 1999р., що розміщені на офіційному сайті Управління пенсійного фонду України, які співпадають з даними, зазначеними у спірній довідки.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування спірної довідки для здійснення перерахунку пенсії позивачу, а тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та зарахувати при розрахунку коефіцієнта по заробітній платі довідку від 27.08.2019 р. № 675 про заробітну плату для нарахування пенсії за період з 06.08.1993 р. по 23.12.1999р. підлягають задоволенню.

Як вже було встановлено вище, відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується заявою позивача від 29.03.2019р. про призначення пенсії ( а.с.41 зворотний бік) , позивачем довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07. 2000р. не подавалась.

Довідка про заробітну плату за період страхового стажу за період з 1993- 1999роки була подана позивачем при зверненні із заявою від 18.10.2019р. в якій і просив здійснити перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за цей період.

У відповідності до вимог частини 4 статті 45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

За таких обставин, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню з 01листопада 2019р.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати при розрахунку коефіцієнта по стажу пільговий стаж за списком № 1 з 06.08.1993 р. по 23.12.1999 р. колегія суддів зазначає наступне.

Спірним рішенням відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсії позивача з огляду на те, що довідки видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тобто, відповідачем не надавалась оцінка цим довідкам з урахуванням наявних в матеріалах пенсійної справи документів та не визначався період роботи позивача який не зарахований до пільгового стажу, а тому колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від18.10.2019р. .

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 200/2937/20-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №200/2937/20-а змінити.

Доповнити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року абзацом наступного змісту:

«Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької областіпровести ОСОБА_1 з 01 листопада 2019р. перерахунок пенсії та зарахувати при розрахунку коефіцієнта по заробітній платі довідку від 27.08.2019 р. № 675 про заробітну плату для нарахування пенсії за період з 06.08.1993 р. по 23.12.1999р.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 200/2937/20-а - без змін

Постанова у повному обсязі складена та підписана 27 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 27 жовтня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць