Справа № 560/1189/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1189/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

26 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про стягнення коштів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

01 вересня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому зазначено про безпідставність їх доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 вересня 2020 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 15.03.2019 на підставі наказу Державної фіскальної служби України №82-ос від 15.03.2019 позивача було звільнено через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. На підставі наказу №117-ос від 25.03.2019 Головного управління ДФС у Луганський області позивача було звільнено за пп. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 по справі №560/1525/19 адміністративний позов задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №82-ос від 15.03.2019 року про звільнення підполковника податкової міліції - заступника начальника управління - начальника першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області Головного управління ДФС у Луганський області ОСОБА_1 за пп. "г" (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) п.64 Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ. Визнано протиправним та скасовано наказ №117-о від 25.03.2019 року про звільнення з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України 25 березня 2019 року в запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 "г" (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області Головного управління ДФС у Луганський області. Поновлено підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника першого відділу управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області Головного управління ДФС у Луганський області. Стягнуто з Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 березня 2019 року по 20 червня 2019 року в сумі 38047 ( тридцять вісім тисяч сорок сім) грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання поновлення на посаді ОСОБА_1 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 апеляційні скарги Головного управління ДФС у Луганській області та Державної фіскальної служби України задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, Державної фіскальної служби України про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії змінено. Абзац п`ятий резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 560/1525/19 викладено в наступній редакції: "Стягнути з Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 березня 2019 року по 20 червня 2019 року в сумі 19199 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень) з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів". В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 виправлено арифметичну помилку в резолютивній частині постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 у справі №560/1525/19, зазначивши в п`ятому абзаці резолютивної частини суму стягнення з Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 березня 2019 року по 20 червня 2019 року 36 540,00 (тридцять шість тисяч п`ятсот сорок гривень) замість 19 199 (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень.

Позивач звертався із виконавчим листом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, оскільки рішення суду добровільно відповідачами не виконувалось.

Крім того, 08.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України щодо виконання рішення суду та поновлення на посаді та отримав відповідь від ДФС України про те, що здійснюються заходи щодо виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року, але поновлений на посаді не був.

25 жовтня 2019 року Державною фіскальною службою України та 29 жовтня 2019 року Головним управлінням ДФС у Луганській області були винесені накази на виконання вищезазначених рішень про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Проте, позивач зазначає, що внесення запису до його трудової книжки та фактичний допуск його до роботи відбувся лише 11 листопада 2019, що свідчить про те, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 про поновлення позивача на посаді виконане Головним управлінням ДФС у Луганській області з затримкою і часом затримки в поновленні на посаді є період з 20 червня 2019 року по 11 листопада 2019 року.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Головного управління ДФС у Луганській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку із затримкою виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 560/1525/19.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційних скарг Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області, щодо задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу", №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII).

Згідно п.7 ч.1 ст.4 Закону №889-VIII, державна служба здійснюється, зокрема, з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборони всіх форм та проявів дискримінації, відсутності необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг, як Державна фіскальна служби України так і Головне управління ДФС у Луганській області не заперечують факт затримки виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 560/1525/19, водночас останні не погоджуються з висновком суду першої інстанції в частині періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Водночас, як Державна фіскальна служби України так і Головне управління ДФС у Луганській області в своїх апеляційних скаргах зазначають про те, що оскільки наказ про поновлення позивача на роботі був винесений Державною фіскальною службою України 25 жовтня 2019 року за № 1700-о, таким чином період вимушеного прогулу позивачем складає 126 робочі дні, у зв`язку з чим сума середнього заробітку позивача повинна складати 52920 грн.

При цьому вказують про те, що факт приступлення ОСОБА_1 до виконання обов`язків за посадою 11.11.2019 року є суб`єктивним фактором позивача, у зв`язку з чим відповідачі не повинні нести негативні наслідки за вказане.

Однак, колегія суддів критично оцінює твердження відповідача з приводу того, що позивач був поновлений з 26 березня 2019 року, про що вказано у наказі від 29.10.2019 №882-о, враховуючи наступне.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2019 по справі №560/1525/19 допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції позивача ознайомлено з наказом від 29.10.2019 №882-о лише 11.11.2019, що підтверджується відповідним написом на ньому.

Отже, суд вважає, що позивач фактично приступив до трудових обов`язків з 11 листопада 2019 року, адже внесення запису до трудової книжки та фактичний допуск до роботи позивача відбувся лише 11 листопада 2019 року, тобто з моменту ознайомлення з наказом, а тому часом затримки в поновленні на посаді є період з 20 червня 2019 року по 11 листопада 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Колегія суддів зазначає, що підтвердженням обізнаності працівника про поновлення його на роботі і необхідності приступити до виконання своїх обов`язків є ознайомлення його з наказом, при цьому якщо працівник на роботі не з`являється, роботодавець може розпочинати процедуру звільнення за прогул із дотриманням вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Водночас, відповідачем на підтвердження реального поновлення на роботі позивача з 25 жовтня 2019 року, таких як табель робочого час, відомостей щодо складання актів про відсутність працівника на робочому місці у присутності двох свідків за період з 25 жовтня 2019 року по 11.11.2019 року та інших належних і допустимих доказів, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано, що свідчить про безпідставність наведених в апеляційних скаргах доводів.

Відповідно до п. 4 Розділу XII Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 17 липня 2018 року № 616 (далі - Порядок №616), особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

Пунктом 2 розділу І цього Порядку №616 визначено, що одноденний розмір грошового забезпечення це місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Судом встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №560/1525/19 визначено одноденний розмір грошового забезпечення в сумі 420 грн. 00 коп. (13020 грн./31 календарний день).

Таким чином, за період з 20 червня 2019 року по фактичну дату поновлення на посаді позивача, а саме з 11 листопада 2019 року пройшло 143 (сто сорок три) календарних дні, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача коштів в розмірі 60060,00 грн (143х420,00грн = 60060,00 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідачі не довели обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги апеляційних скарг..

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.