Справа № 620/3877/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/3877/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.06.2019 №5 про не зарахування до страхового стажу всього періоду роботи позивача в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва з 01.01.1974 по 05.07.2003 та не призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу весь період роботи позивача в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва з 01.01.1974 по 05.07.2003 та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу ввесь період роботи в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва та протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На думку позивача, спеціалісти відповідача незаконно вимагають від нього додаткові довідки, що підтверджують стаховий стаж. Такі незаконні дії відповідача позбавляють його права на отримання пенсії з урахуванням усього відпрацьованого періоду та страхового стажу зазначеного в трудовій книжці колгоспника.

Ухвалою суду від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача протягом встановленого судом строку відзив на позов не подав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає і зареєстрований в с.Козилівка Корюківського району Чернігівська область, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 виданим 29.05.2019 та довідкою №81 від 09.09.2020 про реєстрацію місця проживання особи, яка видана виконавчим комітетом Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області.

З 1974 року він був прийнятий на роботу та став членом місцевого колгоспу ім.Чапаева, який знаходився в с.Козилівка Корюківського району Чернігівської області, де йому 09.07.1993 заповнили трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 , у якій робились записи про його трудову участь в колективному господарстві ім.Чапаева, вказувалась кількість нарахованих трудоднів, нараховані гроші та натуроплата.

За період роботи в колективному господарстві ім.Чапаева, воно неодноразово реорганізовувалось: до 24.10.1996 - колгосп ім.Чапаева; з 25.10.1996 - колективне сільськогосподарське підприємство ім.Чапаева; з 21.03.2000 - сільськогосподарський виробничий кооператив ім.Чапаева.

У 2019 році позивачу виповнилось 60 років тому і він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за призначенням пенсії, надавши відповідні документи для підтвердження свого страхового стажу, у тому числі надав і трудову книжку колгоспника.

Оскільки наданих позивачем документів було недостатньо, позивач звернувся до суду із заявою для підтвердження факту роботи в колгоспі ім.Чапаєваа та КСП ім.Чапаєва з 01.01.1974 по 21.03.2000.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.05.2019 встановлено факт роботи позивача: в колгоспі ім.Чапаєва, с.Козилівка Корюківського району Чернігівської області в період: з 01.01.1974 по 24.10.1996; в колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Чапаєва с.Козилівка Корюківського району Чернігівської області в період: з 25.10.1996 по 21.03.2000.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та також надавалось відповідачу.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надіслало листа у формі прийнятого Рішення від 21.06.2019 №5, у якому вказало, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу не менше 26 років.

Як вбачається зі змісту прийнятого відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення, позивачу не зарахували в страховий стаж ввесь період роботи в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.8, ч.2 ст.19 Основного Закону України).

Відповідно до ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій ніж мінімальний страховий внесок; страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеного законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років та за наявності страхового стажу з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років (21 рік за наявності пільги).

Так, відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу п.1, п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 із записами про його роботу та членство в колективному господарстві, у якій міститься наступна інформація згідно записів:

№1, що він прийнятий в члени колгоспу 01.01.1974 року;

запис від 21.03.2000 про виключення позивача з членів КСП в зв`язку з реформуванням;

запис від 05.07.2003 про звільнення його з роботи у зв`язку з ліквідацією господарства;

вказана кількість відпрацьованих людино-днів, нараховані за кожний рік гроші та натуроплата за періоди 1977-2000 роки.

Записи в трудовій книжці колгоспника про роботу в колгоспі (КСП, СВК) ім. Чапаева зроблені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110. Дані записи в трудовій книжці колгоспника затверджені печатками колгоспу, КСП та підписами посадових осіб господарств.

Крім того, трудова участь в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва підтверджується наданими відповідачу, зокрема рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.05.2019, яким встановлено факт роботи позивача: в колгоспі ім.Чапаєва, с.Козилівка Корюківського району Чернігівської області в період: з 01.01.1974 по 24.10.1996; в колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Чапаєва с.Козилівка Корюківського району Чернігівської області в період: з 25.10.1996 по 21.03.2000.

Таким чином, в силу преюдиційного значення рішення суду від 13.05.2019 обставини щодо роботи позивача у колгоспі ім.Чапаєва та в колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Чапаєва доказуванню не підлягають.

Верховний Суд у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 вказав, що на особу не може перекладались тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових мовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу ввесь період роботи позивача в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва з 01.01.1974 по 21.03.2000.

Щодо періоду роботи позивача з 21.03.2000 по 05.07.2003 суд зазначає, що вказаний період відповідачем спірним не вважався, що вбачається із оскаржуваного рішення, а тому відповідач у включенні цього періоду роботи позивачу не відмовляв, що в свою чергу дає підстави для висновку про відсутність порушеного права позивача у цій частині.

Відповідно позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.06.2019 №5 є протиправним та підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Згідно з Рекомендацією №R(80)2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Євроци 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення,, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає, найкращим, за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення,, тобто, коли У межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача, вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва з 01.01.1974 по 20.03.2000 та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки останній, станом на 01.01.2019 мав 26 років страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.06.2019 №5 та не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в колгоспі (КСП, СВК) ім.Чапаєва з 01.01.1974 по 20.03.2000 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення згідно пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ( вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, )

Повне рішення суду складено 27 жовтня 2020 року.

Суддя Л.О. Житняк