Справа № 161/8/17
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 161/8/17

адміністративне провадження № К/9901/34040/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Желєзного І.В.

суддів: Чиркіна С.М., Шарапи В.М.

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Бруновської Н.В., суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М. від 26.04.2017

у справі № 161/8/17

за позовом ОСОБА_1

до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 26.12.2016 № 206 щодо відмови у призначенні їй пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити та виплачувати їй пенсію на пільгових умовах по Списку № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши у її пільговий трудовий стаж роботу за період з 18.10.1983 по 30.09.1987 та з 22.08.1992 по 05.06.1994 у ВАТ «Луцькпластмас», з 20.12.2016.

2. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2017 позовні вимоги задоволено: визнано рішення Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 20.12.2016 неправомірним; зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши у пільговий трудовий стаж роботу за періоди з 18.10.1983 по 30.09.1987 та з 22.08.1992 по 05.06.1994 у Луцькому заводі виробів з пластмас, з 20.12.2016; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Луцького об`єднаного управління пенсійного Фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 551 грн 20 коп. сплаченого судового збору.

3. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2017 постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2017 скасовано, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

4. 19.05.2017 від позивача до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2017, в якій просить її скасувати та залишити в силі постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2017.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.05.2017 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. 02.06.2017 від відповідача до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких просить у її задоволенні відмовити та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

7. У подальшому справу було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів").

8. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Чиркіна С.М., Шарапи В.М.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.12.2016 ОСОБА_1 звернулась до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про призначення пенсії згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (на момент звернення їй виповнилося 54 роки).

10. Загальний трудовий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 07 місяців 24 дні.

11. Відповідно до копії дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 та копії довідки про підтвердження наявного трудового стажу з 01.10.1987 по 21.08.1992 рік працювала на Луцькому заводі виробів з пластмас на посаді майстра по виробництву полістирольних плівок і ниток, старшого інженера-технолога в цеху з виробництва полістирольних плівок і ниток в хімічному виробництві виробів із пластмас гарячим способом.

12. Відповідно до копії довідки № 99 від 30.11.2016, виданої ПАТ «Луцькпластмас» (перейменовано з Луцького заводу виробів з пластмас), ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Луцькому заводі виробів із пластмас. За період з 01.10.1987 по 21.08.1992 виконувала роботу майстра по виробництву полістирольних плівок і ниток, старшого інженера-технолога в цеху з виробництва полістирольних плівок і ниток в хімічному виробництві виробів із пластмас гарячим способом за посадою керівники, спеціалісти, зайняті в хімічному виробництві виробів гарячим способом із пластмас, яка передбачена списком № 2 розділ Х підрозділів 2,11 на підставі Постанови Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1992.

13. Стаж роботи позивача на посадах, передбачених Списком № 2, підтверджений копією довідки № 99 від 30.11.2016, виданої ПАТ «Луцькпластмас», та довідки № 47 від 30.11.2016 про фактично відроблені дні, та складає 06 років 08 місяців 24 дні.

14. Висновком № 09-05/16-01 від 13.05.2008 Головного управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, складеним за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у ВАТ «Луцькпластмас» встановлено, що атестація робочих місць проведена із численними порушення, що є підставою для скасування наказу від 26.12.1996 № 264 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці».

15. Наказом ВАТ «Луцькпластмас» № 51а від 19.05.2008 скасовано з 19.05.2008 дію наказу №264 від 26.12.1996 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці».

16. 20.12.2016 позивач звернулася до Луцького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Волинської області з заявою про призначення їй пенсії на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

17. Рішенням від 26.12.2016 № 206 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Пільговий стаж за період з 18.10.1983 по 30.09.1987 та з 22.08.1992 по 05.06.1994 до пільгового стажу роботи по Списку №2 пенсійний орган відмовився зараховувати ОСОБА_1 , оскільки підприємством не надані документи, передбачені пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, та у зв`язку із визнання державною експертизою з умов праці наказу № 264 від 26.12.1996 про результати атестації недійсним.

ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

18. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.12.2016 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки має достатній пільговий стаж роботи та досягла відповідного пенсійного віку для призначення пільгової пенсії. Однак відповідач рішенням № 206 від 26.12.2016 відмовив їй у призначені такої пенсії у зв`язку з тим, що зарахувати період роботи з 18.10.1983 по 30.09.1987 та з 22.08.1992 по 05.06.1994 до пільгового стажу роботи по Списку № 2 немає підстав, оскільки підприємством не надані документи передбачені пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993. Вважає дане рішення таким, що порушує її законні права та інтереси.

19. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову позивача, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а відтак не підлягає скасуванню.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, позивач має право на зниження пенсійного віку на три роки як така, що має повні 6 років стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

21. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач права на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не має, оскільки коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 і № 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників є необхідними, так як в трудових книжках не зазначається, в яких умовах працювали особи, та не вказується, чи були такі особи зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня, та не підтверджена атестація робочого місця позивача, тобто, відсутній необхідний пільговий стаж.

ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА НЕЇ

22. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що судом не враховано, що позивач набула право на призначення пільгової пенсії за віком як працівник, зайнятий повний робочий день зі шкідливими умовами праці за Списком №2, на підтвердження чого надала відповідачу необхідні документи. Обовязок щодо проведення атестації робочих місць згідно з чинним законодавством покладений на керівників підприємств, а тому непроведення такої атестації чи допущення порушень під час її проведення не можуть позбавити її права на соціальний захист, зокрема на пенсію за віком на пільгових умовах.

23. Представник відповідача у запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а відтак не підлягає скасуванню.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

25. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

27. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон №1788, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

28. З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон №1058, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який згідно з преамбулою розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

29. Отже, з 01.01.2004 Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

30. Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

31. Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

32. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що позивач права на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не має, оскільки не підтверджена атестація її робочого місця. Колегія суддів вважає помилковим даний висновок суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

33. Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі також - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі також - Методичні рекомендації).

34. Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

35. Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

36. Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає:ї установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

37. Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

38. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Водночас особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

39. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №398/2728/16-а та №678/65/17.

40. Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

41. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

42. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

43. З огляду на викладене, скасування наказом ВАТ «Луцькпластмас» № 51а від 19.05.2008 дії наказу №264 від 26.12.1996 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» не може мати наслідком позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, у звязку із незарахуванням до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві, атестація робочих місць за який скасована.

44. Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 і № 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників є необхідними, оскільки в трудових книжках не зазначається, в яких умовах працювали особи, та не вказується, чи були такі особи зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня, з огляду на наступне.

45. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

46. Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, (тут і далі також - Порядок № 637, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

47. Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

48. Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

49. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

50. Однак судами попередніх інстанцій, попри відмову відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», саме періодів її роботи з 18.10.1983 по 30.09.1987 та з 22.08.1992 по 05.06.1994 у Луцькому заводі виробів з пластмас, не перевірили та не надали оцінку даним обставинам, попри доводи позивача, зокрема, викладені у заявах по суті справи, та наявність у матеріалах справи копії трудової книжки позивача та відповідних довідок, натомість суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

51. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалене у справі рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

52. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

53. Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

54. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

55. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

56. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

57. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).

58. У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).

59. У пункті 31 рішення у справі "Волошин проти України" (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі "Бацаніна проти Росії" (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами" і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

60. У пункті 25 рішення у справі "Проніна проти України" (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

61. Таким чином, згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку про такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

62. Зважаючи на те, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові та встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам, аргументам учасників справи та постановити законне та обґрунтоване рішення.

63. Враховуючи, що суд касаційної інстанції направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2017 скасувати, а справу № 161/8/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Желєзний

Судді: С.М. Чиркін

В.М. Шарапа