Справа № 219/3404/20
Суддя: Лапченко О. М.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/3404/20
Провадження № 2-а/219/55/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Андрусенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бахмут Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максюти Тетяни Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії поліцейського патрульної поліції капрала поліції Максюти Т.Г. по складанню постанови про адміністративне правопорушення від 03.04.2020 року протиправними, скасувати постанову про адміністративне порушення серії ЕАК № 2336308 від 03.04.2020 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу 340 гр. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову вказує, що постановою поліцейського патрульної поліції в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03.04.2020 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Підставою для складання зазначеної постанови стало порушення ним п. 31.4 п.п. (г) Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР), а саме - керування водієм транспортним засобом, технічний стан обладнання якого не відповідають вимогам стандартів правил дорожнього руху і технічної експлуатації. Вважає, що висновки поліцейського капрала поліції Максюти Т.Г. про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення спростовуються обставинами справи, у зв`язку з чим прийнята постанова має бути скасована, а провадження по справі підлягає закриттю. Вказав, що 03 квітня 2020 року приблизно об 11:20 він керував автомобілем марки «ІVЕСО» державний номер НОМЕР_1 по дорозі 95 км Дніпропетровської траси, де на команду поліцейського зупинився, надав для огляду документи, однак на його прохання назвати причину зупинки, працівник поліції причину запинки не назвала. Після чого працівник поліції стала вимагати аби він вийшов із салону автомобіля для огляду автомобіля з зовнішнього боку і, обійшовши автомобіль, поліцейська побачила тріщину на склі правої фари, після чого стала звинувачувати його у порушенні п. 31.4 п.п. (Г) ПДР, у зв`язку з чим була складена постанова. Він наполягав на складанні протоколу, так як був не згоден з цим порушенням, щоб мати можливість скористатися своїми правами, передбаченими Кодексом про адміністративні правопорушення при розгляді справи по суті. Всі його клопотання та пояснення були безпідставно відхилені. Вважає, що постанова винесена безпідставно, з порушенням його прав, та порушенням процедури розгляду адміністративного правопорушення, оскільки йому не роз`яснювалися права, передбачені ст. 268 КпАП України, що є грубим порушенням, під час зупинки, він виконував всі вимоги поліцейського згідно правил Дорожнього руху п. 2.4, поліцейським були порушені норми ст. 258 КпАП України. Наголосив, що постанова складена без наявності документальних доказів порушення п.31.4 ПДР і, відповідно, складена безпідставно. Позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права виносити постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними. В зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та враховуючи, що при розгляді адміністративної справи відповідач Максюта Т.Г. грубо порушила його законні права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

4.05.2020 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області провадження у справі було відкрите, судовий розгляд провадиться за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та додатково вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Після дослідження диску з записом з боді камери поліцейського уточнив, що працівник поліції після зупинки позивача не вказала причину зупинки, а вже потім обійшла автомобіль та знайшла тріщину на склі задньої фари, під час руху автомобіля вона не могла бачити цю тріщину, а тому причина зупинки була віднайдена працівником поліції вже після зупинки. Крім того, вини водія в тому, що на фарі була тріщина немає. Перед початком руху позивач впевнився в технічній справності автомобіля, перевірив фари та вони були у справному стані, а, враховуючи технічний стан доріг на Україні, тріщина виникла під час руху і вини водія в цьому немає. Вказав, що з запису вбачається, що постанова була складена іншим працівником поліції в службовому автомобілі без участі позивача, а поліцейським Максютою Т.Г. лише підписана; після зупинки працівник поліції не представилась, а представилась лише пізніше, вже після спілкування з позивачем та на його вимогу.

18.06.2020 року від поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максюти Т.Г. на адресу суду надійшли заперечення на адміністративний позов, згідно яких відповідач зазначила, що відповідно до п. 31.4 Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., далі - ПДР) України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам. Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовищ, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Пунктом 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 встановлено, що не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗХ установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір. Нею під час патрулювання 03.04.2020 року близько 11 год. 22 хв. дорога Н-11 95 км, було помічено транспортний засіб ІVЕСО EUROCARGO, номерний знак НОМЕР_1 , водій керував транспортним засобом з технічною несправністю, а саме - з тріщиною на світлорозсіювачі, чим порушив п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 та вимоги п. 31.4 ПДР України. Фіксація на боді камеру АЕ 00116. Після того, як було помічено даний транспортний засіб та зупинений відповідно до ПДР, вона підійшла до водія, представилась згідно з п.3 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", після чого згідно з п. 1.1 та п.2 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" попросила пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Водію було повідомлено, що причина зупинки те, що останній рухаючись по дорозі не дотримувався інтервалу при русі, та під час спілкування було виявлено технічну несправність, а саме: на керованому транспортному засобі тріщина на світлорозсіювачі з правого боку. Переконавшись, що вимоги ст. 278 КУпАП виконані, вона перейшла до розгляду справи. Були досліджені докази, водія ознайомлено з відеозаписом причини зупинки та з виявленою технічною не справністю, але останній не забажав виходити з транспортного засобу, щоб побачити тріщину. Також, ознайомила позивача з його правами відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується відеозаписом 0448 з 03 хв. 50 сек. Після з`ясування усіх фактичних даних, з урахуванням ст. 36 КУпАП, нею було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КпАП України - керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, нею було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 340 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2336308 від 03.04.2020 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП. Позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпП України відеофайл ... 0448 з 05 хв. 48 сек.). Вказала, що нею зазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані, але позивач не забажав скористатися усіма правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права виносити постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними. Між тим, вважає, що чинне законодавство свідчить про наявність у інспектора патрульної поліції роти, як посадової особи Національної поліції, повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Також не погоджується з посиланням позивача на наказ № 100 НПУ від року та наказ № 33 МВС України від 01.03.2010 року. Ці доводи безпідставні, оскільки наказ Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100 втратив чинність. Його було скасовано наказом № 625 Національної поліції України Департаментом патрульної поліції від 15.04.2016 року. Щодо визнання дій протиправними, вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки визнання дій протиправними у справах про притягнення до адміністративної відповідальності виходить за межі повноважень суду в розрізі вимог ст. 286 КАС України. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення підтверджується відеозаписом з боді камери серії АЕ 00116 на відео файлі 0448 з 02 хв. 33 сек.; з 04 хв. 10 сек.; на 13 хв. 16 сек., який є належним та допустимим доказом, відомості про який зазначено в постанові. Вважає, що нею винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП, а позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

18.06.2020 року від представника відповідача - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надійшли аналогічні заперечення на адміністративний позов.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановлено цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Судом достовірно встановлено, що 3.04.2020 року поліцейською взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максюта Т.Г. було винесено постанову ЕАК № 2336308 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до змісту постанови 03.04.2020 року близько 11 год. 22 хв. на автошляху Н-11 95 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ІVЕСО EUROCARGO, номерний знак НОМЕР_1 , з технічною несправністю, а саме - з тріщиною на світлорозсіювачі, чим порушив п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», чим порушив п. 31.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП.

Положення ст.5 КАС України є реалізацією ч.1 ст.55 Конституції України, на підставі якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Не визнаючи себе винним у вчиненні вказаного правопорушення, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

На підставі викладеного, суд зазначає, що посадова особа органів Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням ПДР України його учасниками, які реалізуються, зокрема, шляхом розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі їх виявлення.

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно КУпАП.

Як встановлено в судовому засіданні постанова була винесена внаслідок того, що позивач, керуючи автомобілем, порушив вимоги п. 31.4 ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993 року, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями).

Згідно з п.п. а та б п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 31.1 Правил технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема п.п. 31.4.3 ПДР України «Зовнішні світлові прилади»: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні представник позивача вказав, що на виконання вимог ПДР України перед виїздом позивач перевірив технічну справність автомобіля, зокрема перевірив факт справності всіх фар та світлорозсіювачів, стверджує, що тріщина на світлорозсіювачі виникла під час руху, про що він дізнався тільки після зупинки його працівниками поліції та огляду авто. Звернув увагу суду на те, що зазначене порушення, як зафіксовано на запису з бодікамер, було віднайдене працівниками поліції вже після зупинки, а причиною зупинки взагалі було інше, на думку працівника поліції, порушення.

Відповідач - поліцейська взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максюта Т.Г. вказала, що нею під час патрулювання 03.04.2020 року близько 11 год. 22 хв. дорога Н-11 95 км, було помічено транспортний засіб ІVЕСО EUROCARGO, номерний знак НОМЕР_1 , водій керував транспортним засобом з технічною несправністю, а саме - з тріщиною на світлорозсіювачі. Між тим, водію було повідомлено, що причина зупинки те, що останній рухаючись по дорозі не дотримувався інтервалу при русі, а вже під час спілкування було виявлено технічну несправність.

Тобто вказані порушення, на підставі яких була складена постанова, були виявлені відповідачем вже після зупинки транспортного засобу, що також підтверджується записом з бодікамери поліцейського.

Відповідно до повідомлення, наданого Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, згідно інформаційно-телекомунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції України інформації щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а саме - за недотримання інтервалу 03.04.2020 року, відсутня.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву на позов надано диск із відеозаписом з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії та міститься в матеріалах справи, яким зафіксовано, що причиною зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, стало те, що останній, рухаючись по дорозі, не дотримувався інтервалу при русі (це підтверджено відповідачем). При цьому, представник позивача визнав, що вказана несправність мала місце, однак зазначає, що перед виїздом в дорогу позивач перевіряв справність зовнішніх світлових приладів, та жодних неполадок не виявив, всі прибори були справні і якщо можливо щось трапилось, то тільки в дорозі, внаслідок руху по розбитій дорозі.

Згідно п. 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4.7 ("ї"; "д" - у складі автопоїзда) подальший рух заборонено до їх усунення. Водій несправного транспортного засобу повинен вжити заходів для того, щоб прибрати його за межі проїзної частини дороги.

Відповідно до п. 31.6. ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно зі ст. 23 Закону України від 05 червня 2014 року № 1315-VII «Про стандартизацію» національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах (ч. 1 ст. 23). Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами (ч. 2 ст.23).

ДСТУ 3649:2010. Національний стандарт України. Колісні транспортні засоби. «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» поширюються на колісні транспортні засоби категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Згідно 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Між тим, суд зазначає, що посадовою особою поліції не було встановлено розмір тріщини на світлорозсіювачі автомобіля позивача.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Як вбачається, диспозиція вказаної частини статті є бланкетною, тобто відсилає до відповідних правил експлуатації транспортних засобів.

Так, в вину позивача ставиться порушення п. 31.4 ПДР.

Між тим, оскаржувана постанова не містить посилання на конкретний підпункт п. 31.4 ПДР України, який був, виходячи з постанови, порушений позивачем, адже вказаний пункт містить 7 підпунктів.

Відповідно до п. 31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху; б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю); в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів; г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Вказаний перелік технічних несправностей не містить такої несправності, як тріщина на світлорозсіювачі.

Нормами ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30.06.1993 року передбачено проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

В той же час, в частині другій статті 35 цього Закону визначено, що легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років не підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до положень цієї статті обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу, наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання».

Однак, в цьому переліку відсутня така несправність, як тріщина на світлорозсіювачі, тобто Правилами дорожнього руху не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку.

Таким чином, наявність тріщини на світлорозсіювачі КТЗ, яким керував позивач, п. 31.4 ПДР не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч. 1 ст.121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

У розумінні Правил дорожнього руху, тріщина на світлорозсіювачі позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Однак необхідно зауважити, що зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення Правил дорожнього руху України, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що наявність тріщини на світлорозсіювачі згідно вимог пункту 31 Правил дорожнього руху не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, суд вважає, що постанова про притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене саме ч.1 ст.121 КУпАП, є такою, що підлягала скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання дій поліцейського патрульної поліції капрала поліції Максюти Т.Г. по складанню постанови про адміністративне правопорушення від 03.04.2020 року протиправними, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Тобто, інспектор патрульної поліції мав обґрунтовані підстави зупинити автомобіль позивача, оскільки він дійшов висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Те, що позивач не погоджується з поставленим йому з провину порушенням ПДР не звільняє його від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки, у ч.3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік дій, які може вчинити місцевий загальний суд як адміністративний, за наслідками розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, то суд дійшов висновку, що суд не має визначених законом підстав визнавати дії інспектора поліції щодо складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправними.

В своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а доки суд не має достовірного знання про будь-які події, вони мають тлумачитися саме як припущення про існування певних фактів.

Таким чином, зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови серії ЕАК № 2336308 від 03.04.2020, яка винесена поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максютою Т.Г., відносно позивача про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за порушення вимог ч.1 ст.121 КУпАП

На час розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту третього частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

А тому суд вважає, що також підлягають задоволенню позовні вимоги щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, але прийняття відповідного рішення про закриття провадження у справі відноситься відповідно до вимог ч.1 ст.222, п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП до компетенції органів, які уповноважені законом на розгляд даної категорії справ про адміністративні правопорушення та до компетенції суду при розгляді відповідно до вимог ст.286 КАС України позовів з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, судом перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд має право визнати незаконними і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що адміністративні суди наділені повноваженнями закривати провадження по справах про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 19, 20, 72, 77, 286 КАС України, ст.ст. 9, 121, 245, 251, 254, 258, 280, 283, 288, 289 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максюти Тетяни Геннадіївни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2336308 від 03.04.2020, яка винесена поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Максютою Тетяною Геннадіївною, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за порушення вимог ч.1 ст.121 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч.1 ст.121 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Лапченко

23.10.2020