Справа № 520/9214/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 жовтня 2020 р. Справа № 520/9214/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2036 від 17.05.2019 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 3927,77 грн;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2036 від 17.05.2019 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 5483,98 грн;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2036 від 17.05.2019 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 8078,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що оскаржувані рішення не містять інформації ані про об`єкт оподаткування, ані про базу оподаткування, а також до них не було додано жодних розрахунків. Позивач вказує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме реєстраційної довідки № 216392749 щодо ОСОБА_1 відомості відсутні. Також відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме реєстраційної довідки № 216401072 об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ТОВ «КОНСАЛТ-БУД 2011» ().

Позивач вважає, що відповідачем неправильно визначено базу оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, неправомірно нараховано суми з цього податку, визначені оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому такі рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем у відзиві на адміністративний позов вказано, що відповідно до інформації, отриманої від Департаменту територіального контролю та довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 у 2018 році належали квартира загальною площею 105.50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 . Розрахунок оскаржуваних рішень здійснено відповідачем з урахуванням ставки податку за 2018 рік, визначеного Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яка становила 37,23 грн за 1 квадратний метр бази оподаткування (1 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2018 року).

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачем невірно визначено базу оподаткування, адже відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме реєстраційної довідки № 216392749 щодо ОСОБА_1 відомості відсутні, відповідно до реєстраційної довідки № 216401072 по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ТОВ «КОНСАЛТ-БУД 2011» (), відповідно до реєстраційної довідки № 226962019 по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , відповідно до реєстраційної довідки № 226934984 по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_6 - відомості відсутні.

Позивач вказує, що відповідачем не було надано жодного доказу який би підтверджував наявність об`єктів оподаткування у власності позивача, зокрема не була надана довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі якої були прийняті відповідні податкові повідомлення рішення.

Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши аргументи сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Як встановлено судом із заяв по суті справи, контролюючим органом на адресу ОСОБА_1 винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2036 від 17.05.2019 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 3927,77 грн; податкове повідомлення-рішення № 0-2036 від 17.05.2019 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 5483,98 грн; податкове повідомлення-рішення 0-2036 від 17.05.2019 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 8078,91 грн.

Розрахунок оскаржуваних рішень здійснено відповідачем з урахуванням ставки податку за 2018 рік, визначеного Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яка становила 37,23 грн за 1 квадратний метр бази оподаткування (1 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2018 року).

Щодо квартири загальною площею 105.50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , розрахунок податкового повідомлення - рішення від 17.05.2019 №0-2036: 105,50 X 37,23 = 3927,77 грн, де 105,50 - площа квартири; 37,23 - ставка податку.

Щодо квартири загальною площею 147.30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , розрахунок податкового повідомлення - рішення від 17.05.2019 №0-2036: 147,30 X 37,23 - 5 483,98 грн, де 147,30 - площа квартири; 37,23 - ставка податку.

Щодо квартири загальною площею 217.00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розрахунок податкового повідомлення - рішення від 17.05.2019 №0-2036 217,00 X 37,23 = 8 078,91 грн., де 217,00 - площа квартири; 37,23 - ставка податку.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вказуючи про неправомірність визначення відповідачем бази оподаткування, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі джерела права.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266. 1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1. п. 266.2. ст.266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом встановлено з наданих представником позивача реєстраційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 216401072 по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_2 , що нерухоме майно належить на праві приватної власності ТОВ «КОНСАЛТ-БУД 2011» () з 29.04.2020, з реєстраційної довідки № 226962019 по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_5 , що нерухоме майно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 з 13.08.2009, з реєстраційної довідки № 226934984 по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_6 - відомості відсутні.

Тобто, податкові зобов`язання, нараховані податковими повідомленнями-рішеннями від 17.05.2019 №0-2036 та №0-2036, нараховані позивачу на нерухоме майно (квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 ), що не перебувають у його власності, що свідчить про їх неправомірність.

Щодо об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_2 , суд зазначає, що право власності ТОВ «КОНСАЛТ-БУД 2011» () на вказане нерухоме майно виникло з 29.04.2020.

Однак відповідачем на виконання свого обов`язку, передбаченого приписами ч.2 ст.77 КАС України, не надано до суду доказів, що підтверджували б перебування вказаного майна у власності позивача протягом 2018 року.

Окрім цього, суд зауважує, що відповідно до п.п. 266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпункт 266.4.3 вказаної статті передбачає, що пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

Із розрахунку оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, наведеного у відзиві, судом встановлено, що пільга з податку до позивача контролюючим органом не застосовувалась, виходячи із загальної площі об`єктів нерухомості, щодо яких позивачу нараховано податок, однак, як вже встановлено судом вище, податок щодо квартир загальною площею 105,50 кв.м. та 147,30 кв.м. позивачу нараховано протиправно, а тому за умови, що квартира загальною площею 217,0 кв.м. перебувала у власності позивача у 2018 році, контролюючий орган мав би застосувати податкову пільгу, визначену п.п. 266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 17.05.2019 №0-2036 винесено відповідачем протиправно, обчислено контролюючим органом, серед іншого, без урахування вимог п.п. 266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України, а оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість цього інше рішення, яке б відповідало закону, суд приходить до висновку про скасування такого рішення.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" №7 від 20.05.2013 року, вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб`єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб`єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права відповідає завданням адміністративного судочинства та слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачами у спірних правовідносинах, а тому оскаржувані рішення контролюючого органу є такими, що підлягають скасуванню.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін, у тому числі посилання позивача на неотримання ним оскаржуваних рішень у строк до 01.07.2019, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.05.2020 №0-2036, №0-2036 та №0-2036.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 28 жовтня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов