Справа № 753/10143/20
Суддя: Цимбал І. К.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/346/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Цимбал І.К., при секретарі Римар М.М., з участю представника позивача Степан`юк В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Панасюк Аліни Володимирівни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника звернулась до суду з позовом до відповідача, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектора департаменту патрульної поліції серії 1АВ №00051112 від 07.06.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1ст. 122 КУпАП. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 12.06.2020 на адресу її місця реєстрації надійшла оскаржувана постанова, в які зазначено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 12.9 (б) ПДР України, у виді штрафу в розмірі 255 грн. за перевищення обмеженої швидкості на 49 км/год. за адресою М05 Київ - Одеса 28+450, що мало місце 07.06.2020 під час керування належним позивачу на праві власності автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 . З оскаржуваною постановою позивач не погоджується, оскільки остання передала автомобіль в оренду юридичній особі, а отже за кермом не перебувала. Крім того, в оскаржувані постанові встановлено, що нібито порушення відбулось за межами міста Києва але відсутня інформація щодо максимально дозволеної швидкості на місці фіксації події, тому незрозуміло чому саме заявлено перевищення швидкості на 49 км/год.; в постанові відсутнє спеціальне звання поліції, що свідчить про можливу його відсутність та повноважень для складання постанови; не підтвердженим є і той факт, що дорожній знак про фіксування руху на дорозі в автоматичному режимі розташований згідно вимог стандартів і правил, зокрема що останній можна побачити своєчасно на дорозі без перешкод.

17.08.2020 від Департаменту патрульної поліції надійшла заява про залучення останньої в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Ухвалою суду, постановленою протокольно під час судового засідання у залученні третьої особи було відмолено, у зв`язку з не доведенням представником останньої наявності підстав передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 49 КАС України для вчинення відповідної процесуальної дії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача згідно ч. 1 ст. 205 КАС України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії 1АВ №00051112 від 07.06.2020 вбачається, що позивач порушила вимоги п. 12.9 (б)ПДР, а саме перевищила встановлене обмеження швидкості руху на 49 км/год. за адресою М05 Київ - Одеса 28+450, що мало місце 07.06.2020 під час керування належним позивачу на праві власності автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим останню притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн. /а.с. 9/. Порушення було зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу «Каскад 031-1219».

Позивач заперечує, що у зазначений час керувала транспортним засобом, на підтвердження чого надала договір оренди останнього, укладений з юридичною особою згідно якого автомобіль позивача не перебував у її користуванні /а.с. 12-14/.

Згідно ст. 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Позивач не звернулась з повідомленням до Департаменту поліції у передбачений законом спосіб та строк і не повідомила останній про відповідні обставини, хоча мала таку можливість і могла знати про неї оскільки діяла через свого представника фахівця у галузі права.

Незважаючи на те, що кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) не передбачає досудове врегулювання спору і спосіб доведення правомірності своїх дій в порядку ст. 14- 1 КУпАП є правом, а не обов`язком особи, з урахуванням додаткових доводів позивача викладених у заяві про доповнення підстав позовних вимог від 21.09.2020, суд приходить до висновку про те, що саме позивач керувала транспортним засобом.

Так, позивач зазначаючи про те, що не керувала транспортним засобом під час фіксації адміністративного правопорушення в автоматичному режимі, одночасно оспорює правомірність встановлення дорожнього знаку про обмеження швидкості руху на дорозі, наявність дорожнього знаку про фіксацію руху в автоматичному режимі, зокрема їх можливе встановлення з порушенням вимог і стандартів; не визначення місця скоєння правопорушення, що підтверджувало б факт його вчинення, зокрема порушення п. 12.9 (б); складення постанови не уповноваженою особою.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що обов`язок доведення тієї обставини, що під час фіксування порушення в автоматичному режимі позивач за кермом не перебувала покладається саме на неї. Разом з тим, договір оренди транспортного засобу позивача укладеного останньою з юридичною особою, а також акт передачі транспортного засобу юридичній особі від 25.03.2020, на думку суду не можуть вважатися належними доказами на підтвердження факту керування автомобілем позивача іншою особою під час фіксації порушення. У даному випадку належними доказами можуть бути зокрема маршрутний лист виданий працівнику юридичної особи, покази свідків, між іншим самого водія, який перебував за кермом піч час фіксації порушення, тощо, оскільки правочин з різних підстав міг не діяти під час фіксації вчинення правопорушення.

Отже вбачається, що доводи позивача є взаємовиключними, адже в разі якщо позивач не керувала транспортним засобом під час фіксування порушення в автоматичному режимі, це має бути єдиний довід і підстава для обґрунтування позову, адже всі інші доводи не стосуються позивача, а мають бути підставою для претензій з боку особи, яка керувала транспортним засобом і яка має захищатися від неправомірних дій відповідача саме з цих підстав.

Згідно даних з офіційного сайту МВС України https://mvs.gov.ua/ua/pages/7580_Adresi_kamer_fotovideofiksacii.htm, вбачаються адреси камер спостереження та дозволена швидкість руху, зокрема М-05 Київ - Одеса, 28+450, дозволена швидкість 50 км/год., що згідно ч. 3 ст. 78 КАСУ не потребує доказуванню.

Отже, доводи позивача про те що у постанові не визначено місце скоєння правопорушення, що підтверджувало б факт його вчинення, зокрема порушення п. 12.9 (б), із зазначенням максимальної швидкості є неспроможними.

Відповідно до п. 12.9 (б) ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Крім того, суд вважає доводи позивача щодо правомірність встановлення дорожніх знаків, зокрема можливе встановлення з порушенням вимог і стандартів, відсутність знаків про фіксацію руху в автоматичному режимі такими, що ґрунтуються на припущеннях. Пояснення представника позивача надані в судовому засіданні на їх обґрунтування, що позивач після винесення оскаржуваної постанови також їздить по даній ділянці дороги і могла бачити вказані нею порушення є неспроможними і не підтверджені доказами, крім того відповідні обґрунтування також відсутні у позові та у заяві про доповнення підстав до нього.

Згідно ч. 1, 3ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.п. 2, 3ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно ч. 1ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» порядок дорожнього руху на території України встановлюються правилами дорожнього руху (ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

З постанови вбачається, що остання складена інспектором ДПП Панасюк А.В., яка визначена позивачем як відповідач. Позивач не надав доказів та не просив суд їх витребувати на підтвердження того, що у відповідача відсутнє спеціальне звання. Суд вважає, що саме після надання суду доказів позивачем згідно ст. ст. 79, 80 КАСУ на підтвердження вище вказаної обставини, вступає в дію положення процесуального закону, яке покладає обов`язок відповідача доводи правомірність своїх дій, зокрема щодо складення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, постанова винесена з дотриманням вимог встановлених КУпАП, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 122, 222, 258 КУпАП, 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194,199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Панасюк Аліни Володимирівни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: