Справа № 160/9982/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року Справа № 160/9982/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У серпні 2020 року позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені їй пенсії з 27.07.2020 року та не зарахуванню до стажу роботи періоди з 01.08.1979 р. по 18.11.1983 р., з 24.11.1983 р. по 21.01.1985 р., з 02.02.1985 р. по 14.05.1986 р., з 15.05.1986 р. по 28.07.1986 р., з 29.07.1986 р. по 09.11.1989 р., з 01.12.1989 р. по 12.02.1991 р., з 01.03.1991 р. по 05.04.1993 р. та довідки про заробітну плату № 198 від 08.07.2020 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України включити до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах період її роботи з 01.08.1979 р. по 18.11.1983 р., з 24.11.1983 р. по 21.01.1985 р., з 02.02.1985 р. по 14.05.1986 р., з 15.05.1986 р. по 28.07.1986 р., з 29.07.1986 р. по 09.11.1989 р., з 01.12.1989 р. по 12.02.1991 р., з 01.03.1991 р. по 05.04.1993 р. та довідки про заробітну плату № 198 від 08.07.2020 р. згідно з трудовою книжкою від 01.02.1985 р. і врахувати довідку при призначенні пенсії № 198 від 08.07.2020 р. та нарахувати, призначити та виплачувати їй в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком з 27 липня 2020 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії, проте відповідач своїм листом від 28.07.2020 року в призначенні пенсії відмовив, через відсутність необхідного трудового стажу. Так як періоди її роботи з 01.08.1979 р. по 18.11.1983 р., з 24.11.1983 р. по 21.01.1985 р., з 02.02.1985 р. по 14.05.1986 р., з 15.05.1986 р. по 28.07.1986 р., з 29.07.1986 р. по 09.11.1989 р., з 01.12.1989 р. по 12.02.1991 р., з 01.03.1991 р. по 05.04.1993 р. не були враховані до трудового стажу, оскільки у трудовій книжці відсутній підпис начальника відділу кадрів та нечіткий відбиток печатки, відсутні печатки підприємств, відсутні назви підприємства та відсутні посилання на статті КЗпП. Позивач з даним діями відповідача погодитися не може, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 21.09.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при розгляді наданих позивачем документів було виявлено неточності в документах, що призводить до неможливості зарахувати деякі періоди роботи позивача до страхового стажу. Так, у зв`язку із невідповідність імені позивача в документах, а саме довідці про заробітну плату №198 від 08.07.2020 року «Майран», в інших документах - « ОСОБА_1 », неможливо зарахувати дану довідку. За поданими позивачем документами для розрахунку пенсії можливо застосувати страховий стаж, який складає 16 років 08 місяців та 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії, враховуючи зазначене у призначенні позивачу пенсії було цілком вірно та законно відмовлено. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області через Синельниківський ВОГ із заявою про призначення пенсії за віком.
27.07.2020 року позивач подала до відповідача заяву про призначення пенсії за віком згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та змінами внесеними відповідно ст.26 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» якими передбачено: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1691 року.
Починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу (з 01.01.2020 по 31.12.2020) не менше 27 років.
За поданими позивачем документами для розрахунку пенсії враховано страховий стаж, який складає 16 років 08 місяців та 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі- Закон № 1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).
Абзацом 2 частини 1 статті 26 Закону України № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 26 років при призначенні пенсії (період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року).
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).
Згідно з ст.62 Закону №1788-XII та ч.1 ст.48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Так, позивачем для призначення пенсії було надано наступні документи: диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_1 , довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення ок5 від 27.07.2020 року, довідка про зміну назви організації №199 від 08.07.2020 року, свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 НОМЕР_5, трудові книжки НОМЕР_7 від 15.10.2007 р., НОМЕР_8 від 02.04.1986 р., №198 від 08.07.2020 р., НОМЕР_6
Разом з тим, суд звертає увагу, що відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення їй пенсії за віком, враховуючи, що остання має необхідний стаж, який підтверджується записами у трудовій книжці та іншими документами.
Крім того, відповідач у своєму відзиві посилається на те, що у зв`язку із невідповідність імені позивача в документах, а саме: довідці про заробітну плату №198 від 08.07.2020 року « ОСОБА_1 », в інших документах - « ОСОБА_1 », неможливо зарахувати дану довідку. Натомість, із наданих відповідачем документів видно, що відповідно до свідоцтва про зміну імені від 14.07.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила своє ім`я на ОСОБА_1 , а отже вказані посилання відповідача на невідповідність імені позивача, спростовується наданими доказами.
Пунктом 1 Порядку № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20 Порядку № 637).
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З огляду на вищенаведені законодавчі норми, суд вважає достатніми та належними доказами відповідні записи трудової книжки позивача про підтвердження її трудового стажу в радгоспі «Квіти Дніпропетровська», а тому висновки Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про те, що такий не може бути врахований в страховий стаж позивача є безпідставними.
Більше того, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. У зв`язку з чим не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Отже, суд вважає, що вищевказані відомості є повними та достатніми, тобто, відомості, зазначені в трудовій книжці позивача, та довідках підтверджують наявність в неї стажу роботи - з 01.08.1979 р. по 18.11.1983 р., з 24.11.1983 р. по 21.01.1985 р., з 02.02.1985 р. по 14.05.1986 р., з 15.05.1986 р. по 28.07.1986 р., з 29.07.1986 р. по 09.11.1989 р., з 01.12.1989 р. по 12.02.1991 р., з 01.03.1991 р. по 05.04.1993 р.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати, призначити та виплачувати їй в порядку Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсію за віком з 27 липня 2020 року, суд зазначає наступне.
Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи викладене, суд вважає що для забезпечення позивача на отримання належної пенсії слід лише зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком від 27.07.2020 р., з урахуванням висновків суду.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню, з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн., тому судовий збір підлягає поверненню позивачу частково у розмірі 420,40 грн. (840,80 грн. : 2).
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 263 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії з 27.07.2020 року та не зарахуванню до стажу її роботи періоди з 01.08.1979 р. по 18.11.1983 р., з 24.11.1983 р. по 21.01.1985 р., з 02.02.1985 р. по 14.05.1986 р., з 15.05.1986 р. по 28.07.1986 р., з 29.07.1986 р. по 09.11.1989 р., з 01.12.1989 р. по 12.02.1991 р., з 01.03.1991 р. по 05.04.1993 р. та довідки про заробітну плату № 198 від 08.07.2020 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду.
У задоволенні решти позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма