Справа № 400/2775/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 р. справа № 400/2775/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаІнгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачатовариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Горизонт", вул. Шота Руставелі, 44, офіс 104, м. Київ 33, 01033

провизнання дій протиправними; визнання протиправними та скасування постанов від 25.06.2020 р. ВП № 62425516

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач або Інгульський ВДВС), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Горизонт" (надалі - ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт"), в якому просить суд:

1) визнати неправомірними дії головного державного виконавця Онісіч Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 350,0 грн. та розміру мінімальних витрат 203,40 грн. виконавчого провадження від 25.06.2020 р. в межах виконавчого провадження № 62425516;

2) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Онісіч Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 350,0 грн. та розміру мінімальних витрат 203,40 грн. виконавчого провадження від 25.06.2020 р. в межах виконавчого провадження № 62425516;

3) визнати неправомірними дії головного державного виконавця Онісіч Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 350,0 грн. від 18.05.2017 р. в межах виконавчого провадження № 53969826;

4) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Онісіч Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 350,0 грн. від 18.05.2017 р. в межах виконавчого провадження № 53969826;

5) зобов`язати головного державного виконавця Онісіч Н.В. зняти заборону (арешт) з кв. АДРЕСА_2 , про що внести відповідні зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум, тобто у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Позивач вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору було фактичне виконання виконавчого документу та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову. Свою позицію аргументував тим, що відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, відповідач правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору. На думку відповідача, позивач помилково пов`язує стягнення виконавчого збору з реальним стягненням грошових коштів на користь стягувача (а. с. 87-91).

Позивач подав відповідь на відзив, в якій наголошує, що сплачував заборгованість за кредитним договором самостійно, без примусу. Також, посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 2540/3203/18, згідно якого обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу (а. с. 108-110).

Ухвалою від 15.07.2020 року суд відмовив у відкритті провадження у справі № 400/2775/20 в частині позовної вимоги про зобов`язання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Онісіч Н.В. зняти заборону (арешт) з кв. АДРЕСА_2 , про що внести відповідні зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 58-60).

Позовна заява залишалась без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а. с. 61-65).

Судом відкрито провадження у справі з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. 287 КАС України з наступними позовними вимогами:

1) визнати неправомірними дії головного державного виконавця Онісіч Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 350,0 грн. та розміру мінімальних витрат 203,40 грн. виконавчого провадження від 25.06.2020 року в межах виконавчого провадження № 62425516;

2) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Онісіч Н.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 350,0 грн. та розміру мінімальних витрат 203,40 грн. виконавчого провадження від 25.06.2020 року в межах виконавчого провадження № 62425516.

Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

На підставі наведеної статті, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

17.03.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-792/11 про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 за іпотечним договором від 10.08.2007 року в сумі 353 500,0 грн.

18.05.2017 року Інгульським ВДВС за зазначеним виконавчим документом відкрито виконавче провадження № 53969826 (а. с. 93).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, 18.05.2017 року відповідачем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 35 350,0 грн.

25.06.2020 року відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 53969826 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (повне фактичне виконання рішення згідно повідомлення стягувача) (а. с. 97).

25.06.2020 року відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за проведення виконавчих дій в розмірі 203,40 грн. ВП № 62425407 (а. с. 99) та постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за виконавчий збір у розмірі 35 350,0 грн. ВП № 62425516 (а. с. 103).

25.06.2020 року державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень ВП № 62425407 та ВП № 62425516 у зведене виконавче провадження ВП № 62425745 (а. с. 100).

14.07.2020 року на депозит відповідача надійшли кошти в розмірі 203,40 грн. в рахунок погашення витрат на проведення виконавчих дій за виконавчим провадження № 62425407.

27.07.2020 року виконавче провадження № 62425407 закінчено в зв`язку з повним фактичним виконання на підставі п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а. с. 102).

Виконавче провадження № 62425516 про стягнення виконавчого збору в розмірі 35 350,0 грн. перебуває на виконанні.

Згідно з ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1300/29430, затверджені види та розмірі витрат виконавчого провадження. Згідно розділу І цього наказу, видами витрат виконавчого провадження є виготовлення документів виконавчого провадження; пересилання документів виконавчого провадження; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій; послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, витрати виконавчого провадження за своєю правовою природою стягуються з боржника в незалежності від долі виконавчого провадження та по суті є відшкодуванням вартості витратних матеріалів та понесених витрат.

Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Слід звернути увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" передбачає можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору двічі:

1) перший раз така постанова обов`язково виноситься при відкритті виконавчого провадження, відповідно до ст. 27 ч. 4 Закону України "Про виконавче провадження";

2) вдруге постанова про стягнення виконавчого збору може бути прийнята у випадку, коли виконавче провадження закінчується у зв`язку з його повним виконанням, але виконавчий збір на підставі постанови прийнятої при відкритті виконавчого провадження, не було стягнуто з боржника до його закінчення. В такому випадку, після закінчення виконавчого провадження, приймається нова постанова про стягнення виконавчого збору, яка виконується за загальними правилами Закону України "Про виконавче провадження" (ст. 40 ч. 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Необґрунтованими є доводи позивача, що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження є саме фактичне примусове стягнення суми коштів, оскільки позивач посилається на правові норми Закону України "Про виконавче провадження", а саме ч. 2 с. 27 Закону, у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 року № 2475-VIII (надалі - Закон № 2475-VIII).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/16620/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/91603402).

Окрім того, суд не приймає посилання позивача на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18, оскільки суд керувався нормами Закону України "Про виконавче провадження", які були чинними до внесення змін Законом № 2475-VIII.

З огляду на те, що постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження № 53969826 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий збір та витрати за проведення виконавчих дій у цьому провадженні стягнуто не було, державний виконавець мав всі підстави для винесення постанов про їх стягнення відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Горизонт" (вул. Шота Руставелі, 44, офіс 104, м. Київ 33, 01033, ) - відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд.

Суддя А. О. Мороз