Справа № 280/5717/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5717/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2020 (головуючий суддя Татаринов Д.В., повний текст складено 23 квітня 2020 року)

в адміністративній справі №280/5717/19 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 20.11.2019 року до суду з адміністративним позовом до відповідача Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі, Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просив:

- зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, відшкодувати позивачу збитки, завдані законом, що визнаний неконституційним в розмірі 93 490,28 грн. (а.с 3-5)

26 грудня 2019 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 зазначив відповідачами: Державу Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (відповідач-1) та Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-2), просить суд (а.с. 59-64):

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пов`язані з утриманням в період: з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року із щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, податків на підставі законів, визнаних неконституційними;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 93 490,28 грн. податків у вигляді податку з фізичних осіб та військового збору, утриманих з щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці в період: з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року на підставі законів, визнаних неконституційними.

Позов обґрунтовано тим, що управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, незважаючи на очевидну невідповідність приписів законів Конституції України в період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року протиправно утримувало податки з щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці. Вказує, що відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року, положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, на підставі якого УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя утримувало податки щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, визнане неконституційним. Таким чином, визнавши норму Податкового кодексу України такою, що не відповідає приписам Конституції України, Конституційний суд України тим самим підтвердив наявність факту тривалого порушення прав позивача, що полягало в утриманні податку з щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не встановлено підтверджень неправомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо утриманням в період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року із щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, податків, тому відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 93 490,28 грн. податків (у вигляді податку з фізичних осіб та військового збору), утриманих з щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці в період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що Податковий кодекс України в редакції від 02.12.2010 року №2755- VІ не передбачав стягнення податків з пенсій т з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Закони, якими були внесені зміни та доповнення до Податкового кодексу України в частині стягнення податків з пенсії та з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України, та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71- VІІІ, в період їх дії суперечили Конституції України. Зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано неконституційним положення абзацу 1 пп. 164.2.19 ст. 164 ПКУ. Але при цьому в рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 нічого не вказано про те, чи були неконституційними ці ж внесені зміни і доповнення в Податковий кодекс України в період їх дії з 01.07.2014 по 07.02.2018 року. Вважає, що Пенсійний фонд України відповідно до ст. 19 Конституції України, зобов`язаний був діяти відповідно до ст. 8 Конституції України з рахуванням принципу верховенства права. Отже Пенсійний фонд України, не мав правових підстав для утримання в період з 01.07.2014 року по 27.02.2018 року податків з його щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Відповідачами - Управлінням Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано відзиви на апеляційну скаргу.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу позивача, викладені Управлінням Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області зводяться до обґрунтованості та законності рішення суду першої інстанції. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу позивача, викладені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області зводяться до обґрунтованості та законності рішення суду першої інстанції. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідачі: Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Управлінням Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області подано клопотання про розгляд даної справи без участі представника Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області. Просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Підтримує доводи поданого відзиву на апеляційну скаргу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано клопотання про розгляд даної справи без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Просить відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом начальника ТУ ДСА в Запорізькій області № 153 від 11 червня 2004 року, відповідно до стажу роботи на посаді судді на день звільнення - 27 років 10 місяців 9 днів, ОСОБА_1 встановлено довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати.

В період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року із щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, утримано податки у вигляді податку з фізичних осіб та військового збору на підставі діючих на той період законів.

Позивач не погоджується утриманням з його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, податків у зазначений період, тому звернувся до суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, норми Податкового кодексу України, Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України, та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року №71-VIII, Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно підпункту 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків об`єкта оподаткування щодо доходів.

Згідно пункту 164.1 статті 164 цього Кодексу, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначені пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Водночас, Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, підпункт 164.2.19 Податкового кодексу України викладено в наступній редакції: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

При цьому, в силу статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2015 рік №80 від 28 грудня 2014 року - у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн.

Відтак, відповідно до положень підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування у 2015 році є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 гривень на місяць (1 218 грн. х 3 = 3 654 грн.).

В подальшому, згідно внесених Законом України від 02 червня 2016 № 1411-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України змін, встановлено, що базою оподаткування ПДФО є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Слід взяти до уваги, що статтею 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 164.3. статті 164 Податкового кодексу України, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Також, пунктом 16-1 Підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Тобто, з наведеного випливає, що об`єктом оподаткування військового збору, є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб, при цьому базою оподаткування по відношенню до позивача є загальний розмір пенсії.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався до управління Пенсійного фонду із запитами щодо здійснених утримань з щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 .

Однак, Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя своїми листами від 13 травня 2015 року, 30 червня 2016 року, 31 серпня 2017 року та від 12 березня 2018 року повідомляло про те, що Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27 березня 2014 року №1166-VII, яким були внесені зміни до статті 167, а також додано в пункт 164.2.19 Податкового кодексу України, а також Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України, та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року №71-VIII були внесені зміни до доданого пункту 164.2.19 Податкового кодексу України.

Вказано, що па підставі цих законів та змін до них управління Пенсійного фонду в період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року провело утримання із щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці коштів на загальну суму 93 490,28 грн., а саме:

- в період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року 17 712,55 грн.;

- в період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2016 року 34 282,26 грн.;

- в період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2017 року 29 619,97 грн.;

- в період з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року 11 875,50 грн. (оскільки щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 становило понад 3 розміри мінімальної заробітної плати, тобто перевищувало 3 654 гривень на місяць, тому норми чинного законодавства надавали підстави для утримання із щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 (у частині такого перевищення) податок на доходи фізичних осіб (15%) та військовий збір (1,5%)).

23 травня 2018 року позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України в м. Запоріжжі Запорізької області із заявою про повернення незаконно утриманих в період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року із щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці податків в розмірі 93 490,28 грн.

29 травня 2018 року ОСОБА_1 отримав лист-відповідь з відмовою у відшкодуванні збитків.

Відмову мотивовано тим, що органи Державної казначейської служби України не приймають самостійного рішення щодо повернення коштів з бюджету, а процедура примусового стягнення коштів визначена постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, відповідно до якого, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Натомість, з такою відмовою Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі, Запорізької області позивач не погодився та звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовом до відповідача про відшкодування шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 10 січня 2019 року зупинено провадження по справі №331/3699/18, посилаючись на те, що Верховним Судом України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду переглядаються судові рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2018 року по справі № 686/6725/18 з подібними правовідносинами сторін, а також посилаючись на необхідність формування єдиної правозастосовної практики судами, що підлягає вирішенню об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду.

При цьому, постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року касаційна скарга була задоволена частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2018 року скасовані, а провадження по справі №686/6725/18 закрито з підстав того, що ця справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Як наслідок, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 листопад 2019 року провадження у справі №2/331/108/19 (331/3699/18) закрито на підставі статті 255 ЦПК України.

Оскільки постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №686/6775/18, що даний спір віднесено до юрисдикції адміністративного суду, то позивач 20 листопада 2019 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій не погоджується з тим що з його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року утримано податок на загальну суму 93.490,28 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необидне зазначити, що обставини справи дійсно свідчать, що щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 у спірний період дійсно становило понад 3 розміри мінімальної заробітної плати, тобто перевищувало 3 654 гривень на місяць, отже, норми, чинного законодавства у спірний період надавали підстави для утримання із щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 (у частині такого перевищення) податку з доходів фізичних осіб (15%) та військового збору (1,5%).

Водночас, починаючи з березня 2018 року були припинені відрахування з довічного утримання позивача.

Так, 27 лютого 2018 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі №1-6/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Зокрема, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

Згідно положень статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року вбачається, що положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164

Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (тобто з 27.0.2018 року).

Таким чином, фактичне оподаткування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) припинено з 27 лютого 2018 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №1-6/2018.

Натомість, на час виникнення спірних правовідносин (липень 2014 року - лютий 2018 року) положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України були чинними, а отже підлягали застосуванню.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відрахування (податок на доходи фізичних осіб та військовий збір) у період з липня 2014 року по лютий 2018 року, були здійсненні відповідно до вимог чинного у цей період законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №755/3939/15-а (касаційне провадження К/9901/1250/18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 552/1027/15-а (касаційне провадження К/9901/1477/18), від 20 листопада 2018 року у справі у справі № 825/552/18 (касаційне провадження К/9901/53744/18), від 05 грудня 2018 року у справі № 453/686/15-а (касаційне провадження К/9901/6794/18), від 16 квітня 2019 року у справі № 318/2132/14-а (2а/318/97/2014), від 16 травня 2019 року у справі № 336/5032/15-а (касаційне провадження 2-а/336/117/2015).

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначених норм.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо утримання із щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, податків у вигляді податку з фізичних осіб та військового збору в період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 93 490,28 грн. - діяло у відповідності до вимог чинного на той період законодавства, тому відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача податків, утриманих з щомісячного довічного грошового утримання позивача в розмірі 93 490,28 грн.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду та характер спірних правовідносин судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 15.10.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції..

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 15.10.2020.

Повний текст постанови складено 23.10.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова