Справа № 640/17340/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 жовтня 2020 року м. Київ № 640/17340/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Сіті Трейдінг»
до1. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, 2. Державної податкової служби України
провизнання протиправною відмову, зобов`язання винити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Сіті Трейдінг» (далі - ТОВ «Інтеграл Сіті Трейдінг», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач 1) та Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач 2), у якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії ДФС від 24 травня 2018 року № 722586/40188999 про відмову в реєстрації податкової накладної від 08 грудня 2017 року № 2/- в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН);

зобов`язати ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 08 грудня 2017 року № 2/-, подану позивачем з моменту її надходження до реєстру 27 грудня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року до участі у справі залучено Державну податкову службу України в якості співвідповідача.

07 жовтня 2019 року від ГУ ДФС у м. Києві до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на порушення позивачем строків звернення до суду передбачених положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства.

Листом № 640/17340/19/15120/19/20 від 09.10.2019 року позивачу надіслано подане відповідачем 1 клопотання та пропонувалося надати письмові пояснення щодо заявленого клопотання, втім поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Розглянувши клопотання ГУ ДФС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

У силу вимог частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьої цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

При цьому, у відповідності до частини третьої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

У той же час, Верховний Суд в постанові від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 зазначив, що інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний тримісячний строк звернення до суду у разі досудового порядку вирішення спору, недотримання, якого є підставою для залишення такого позову без розгляду.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

При цьому, порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №440/3408/19 та в ухвалі від 24.06.2020 у справі №9901/277/19.

Таким чином, дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2018 року комісією ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийнято рішення № 722586/40188999 про відмову у реєстрації податкової накладної від 08 грудня 2017 року № 2/- на суму 1054800 грн. (ПДВ - 175800 грн.) в ЄРПН.

04 червня 2018 року позивач звернувся до ДФС України із скаргою на рішення комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної, однак відповіді на зазначену скаргу позивачу не надано.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, з урахуванням, що процедура адміністративного оскарження виявилась неефективною та не призвела до поновлення порушеного права, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до ДФС України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2018 року адміністративний позов ТОВ «Інтеграл Сіті Трейдінг» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення від 24.05.2018 року № 722586/40188999 про відмову в реєстрації податкової накладної від 08.12.2017 року № 2/- в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), та зобов`язано ДФС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 08 грудня 2017 року № 2/-, подану позивачем з моменту її надходження до реєстру 27 грудня 2017 року.

Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2019 року у справі 826/12172/18, залишеної в силі постановою Верховного суду від 28.11.2019 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2018 року скасовано та винесено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позивних вимог ТОВ «Інтеграл Сіті Трейдінг» з підстав звернення останнього до неналежного відповідача, адже оскаржуване рішення винесено комісією Головного управління ДФС у м. Києві, який не був залучений до участі в адміністративній справі.

Так, 11 вересня 2019 року з урахуванням позиції суду апеляційної інстанції позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом до належного відповідача, а саме Головного управління ДФС у м. Києві.

З огляду на вище зазначені обставини, беручи до уваги, що з моменту винесення оскаржуваного рішення до моменту звернення позивача з даним адміністративним позовом, останнім здійснювались дії для захисту своїх законних прав та інтересів, враховуючи що права позивача не були відновлені, а відмова у задоволенні позовних вимог судом апеляційної інстанції була обґрунтована порушенням норм процесуального права, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122,160, 161, 171, 287 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Погрібніченко