Справа № 640/10281/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 жовтня 2020 року м. Київ № 640/10281/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, у якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною та незаконною дію Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" щодо відмови, що міститься у листі вихідний № 7652 від 19.11.2018, у включенні даних ОСОБА_2 (правонаступник після смерті - ОСОБА_1 ) згідно договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 28 січня 2015 року № 003-29521-280115 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення ОСОБА_2 правонаступник після смерті - ОСОБА_1 ) до переліку вкладників Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 20.05.2020 на підставі приписів статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із пропущенням строку на звернення до суду для надання позивачем пояснень та обґрунтувань причин пропуску, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, наведені у позовній заяві.

На адресу суду 14.09.2020 надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, у якій заявник просить поновити строк звернення до суду.

Вказана заява вмотивована тим, що шестимісячний строк прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 з дня смерті ОСОБА_2 (а саме ІНФОРМАЦІЯ_1), сплинув 15.01.2019. Водночас позивач зазначає про те, що у зв`язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину позивач неодноразово зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із проханням надати відомості для оформлення спадкової справи. Оскільки відповіді від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з необхідними для оформлення спадкових справ відомостями не надходили, отримання свідоцтва про право на спадщину відкладалося, з огляду на що строк звернення до суду позивачем пропущено.

Дослідивши вказану заяву, суд вважає, що зазначені позивачем підстави пропущення строку на звернення до суду не є поважними, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, предмет позову становлять протиправні дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» щодо відмови, що міститься у листі вихідний № 7652 від 19.11.2018, у включенні даних ОСОБА_2 (правонаступник після смерті - ОСОБА_1 ) згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 28 січня 2015 року № 003-29521-280115 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення ОСОБА_2 правонаступник після смерті - ОСОБА_1 ) до переліку вкладників Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Судом установлено, 19.11.2018 листом № 7652 відповідачем було повідомлено позивача, що договір банківського вкладу № 003-29521-280115 від 28.01.2015, що укладений між ОСОБА_2 та Банком, є нікчемними відповідно до вимог пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вищевказане стало підставою для невключення ОСОБА_2 , правонаступником після смерті якої є ОСОБА_1 , до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, позивачу було відомо про не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ще в листопаді 2018 року, що не заперечується позивачем.

З даним позовом позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва 05.05.2020, що підтверджується календарним штемпелем відділу поштового зв`язку, який надійшов до суду 08.05.2020 та цього ж дня був зареєстрований службою діловодства суду, тобто поза межами строку звернення до суду.

Як було зазначено судом вище, у заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з огляду на те, що отримання свідоцтва про право на спадщину відкладалося у зв`язку з необхідністю отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відомостей для оформлення спадкової справи.

Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області видано 18.07.2019 ОСОБА_1 , онуці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину, яка складається з неотриманої суми згідно реєстру акцептованих кредиторів у розмірі 53,73 грн., що були розміщені в АТ «Дельта Банк» відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 02-8353/19 від 13.05.2019.

Тобто, з часу отримання свідоцтва про право на спадщину до моменту звернення позивача до суду з даним позовом минуло більше дев`яти місяців.

У свою чергу, суд зазначає, що повернення позивачу позовної заяви ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 640/15071/19 не може слугувати поважною причиною пропуску встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, оскільки позовну заяву повернуто через невиконання позивачем вимог процесуального закону щодо подання позовної заяви.

Суд також не бере до уваги доводи позивача про те, що про наявність ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 640/15071/19 позивач дізналася лише у лютому 2020 року та примірник позовної заяви з оригіналами документів отримала 04.05.2020, оскільки доказів на підтвердження даних доводів не надано.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Проте, фактично позивач не цікавився провадженням у справі № 640/15071/19, що унеможливило вирішення спірних правовідносин у строк визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, з огляду на викладені положення та встановлені обставини, суд вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням строку звернення до суду, при цьому не навів обґрунтованих обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, з огляду на викладені положення та встановлені обставини, суд вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням строку звернення до суду, при цьому не навів обґрунтованих обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Суд звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач знав і мав можливість знати про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, в тому числі вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, але не скористалася такою за відсутності поважних причин.

Враховуючи викладене, вказані позивачем причини для поновлення строку звернення до суду є неповажними, отже недоліки позовної заяви не усунуті, відтак позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 122, 123, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, - повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві за адресою, яка зазначена у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Т.П. Балась