Справа № 240/5297/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5297/20

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

26 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області та до Державної податкової служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Житомирській області та Державної податкової служби України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги під час звільнення з посади податкової міліції за хворобою у зв`язку із інвалідністю;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Житомирській області надіслати до Державної податкової служби України висновок щодо призначення ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. N 850;

- зобов`язати Державну податкову службу України після отримання висновку від Головного управління ДФС у Житомирській області висновку щодо можливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги повторно прийняти та розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності та забезпечити її виплату.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зауважив про помилковість висновків суду першої інстанції щодо вжиття ГУ ДФС в Житомирській області всіх необхідних заходів згідно Порядку №850, необхідних для виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Також, позивач не погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність відносин правонаступництва у даній справі між Державною фіскальною службою України та Державною податковою службою України.

Відповідач - Державна податкова служба України, у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи позивача стосовно існування правонаступництва в даних правовідносинах між ДПС України та ДФС України та просив відмовити у її задоволенні. Зокрема, відповідач відзначив, що відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 Державна фіскальна служба України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації податкової політики, державної політики у сфері законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінально процесуального кодексу України. Підрозділи податкової міліції продовжують здійснювати свої повноваження у складі Державної фіскальної служби.

Відповідач - Головне управління ДФС у Житомирській області, у відзиві на апеляційну скаргу заперечив підставність вимог позивача та відзначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки в силу п. 8 Порядку №850 заява ОСОБА_1 та додані до неї матеріали були направлені до ДФС України для прийняття рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 Порядку №850, про відмову у призначенні грошової допомоги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції Головного управління ДФС у Житомирській області та з 20.12.2019 року був звільнений зі служби через хворобу.

Відповідно до довідки огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ N 549818 від 07.02.2020 року позивачу з 22 січня 2020 року встановлена II група інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби (а.с.15).

В лютому 2020 року позивач звернувся до Головного управління ДФС в Житомирській області з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у разі інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Листом від 30.03.2020 року №102/14/06-30-04-03 Головне управління ДФС України в Житомирській області повідомило позивача про факт повернення його документів про призначення одноразової грошової допомоги листом Державної фіскальної служби України від 17.03.2020 року №756/7/99-99-04-04-02-17 (а.с.17).

При цьому, як зазначено в листі ДФС України, працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ, а проведення розрахунку та виплати грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано.

ДФС України рекомендувало позивачу з приводу отримання спірної одноразової грошової допомоги звернутися до МВС України, оскільки останній отримав травму саме в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Водночас, ДФС України відзначило про можливість розгляду лише повного пакету документів, в той час, як в матеріалах позивача відсутні, по-перше, висновок про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності і втрати працездатності, а по-друге, відсутні заява про виплату допомоги, встановленого зразка, та судові рішенні на підставі яких проводяться розрахунок та виплата одноразової грошової допомоги.

Не погодившись із діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Зокрема, суд першої інстанції встановив відсутність ознак бездіяльності Головного управління ДФС України в Житомирській області в даних правовідносинах та безпідставність вимог позивача саме до Державної податкової служби України, оскільки остання не мала жодних правовідносин з позивачем з окреслених в позові питань.

Судова колегія, надаючи оцінку правовідносинам, що є предметом розгляду даної справи, відзначає наступне.

Відповідно до п.356.1 ст.356 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час звільнення позивача) зазначено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з ч.6 ст. 23 Закону України №565-ХІІ від 20 грудня 1990 року "Про міліцію" (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В той же час, Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України №580-VIII від 2 липня 2015 року" Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII).

При цьому, положеннями пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію".

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 07.03.2018 у справі №464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі №822/31/18 та від 28.08.2018 №804/6297/17, від 03 лютого 2020 року у справі №520/9665/18.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Однак, 21.10.2015 вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), пунктом 2 якої визначено, що особам, які до набрання чинності Законом України Про внесення змін до статті 23 Закону України Про міліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції від 13 лютого 2015 року Закону №208-VІІІ мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади зобов`язувалися у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Таким чином, у період з 12.03.2015 (дата набрання чинності Законом №208-VIII) до 31.10.2015 (дата набрання чинності Порядком №850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону №565-XII, визначав Порядок №707.

Матеріалами справи підтверджено, що інвалідність ІІ групи встановлено позивачу з 22 січня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом №208-VIII, а про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся із заявою від 24 лютого 2020 року, тобто після набрання чинності Порядком №850.

Отже, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом №208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону №565-XII (в редакції, чинній з 12.03.2015) та відповідно до Порядку №850.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 05.06.2018 у справі №822/456/16, від 19.09.2018 у справі №822/910/17, від 31.01.2019 у справі №822/2143/16, від 03 лютого 2020 року у справі №520/9665/18.

При цьому колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Порядок №850, то пріоритетними, в даному випадку, є положення саме цього Порядку.

Колегія суддів також звертає увагу й на те, що відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Названим приписам процесуального закону кореспондує стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб`єкта (справа Новік проти України, №48068/06).

Таким чином, недосконалість у законодавчому регулюванні спірних правовідносин на рівні підзаконного нормативно правового акту не повинна впливати на можливість реалізації позивачем гарантованого йому Конституцією України права на соціальний захист й не нівелює обов`язкових для суб`єктів владних повноважень вимог Порядку №850, який затверджено відповідною постановою Уряду України пізніше, ніж Порядок №707, і підлягає безпосередньому застосуванню відповідачами при розгляді заяви позивача про виплату йому спірної грошової допомоги.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 03 лютого 2020 року у справі №520/9665/18.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, позивач є особою, яка набула право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах, передбачених положеннями Закону України "Про міліцію" (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII) та Порядку №850.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, ГУ ДФС у Житомирській області, отримавши заяву позивача від 26 лютого 2020 року про виплату одноразової грошової допомоги, а також додані до неї документи, було зобов`язано, у строк та згідно з процедурою, визначеною Порядком №850, скласти висновок щодо виплати вказаної грошової допомоги та подати його до Державної фіскальної служби України разом з матеріалами цієї заяви.

Однак, таких дій ГУ ДФС у Житомирській області не вчинило, листом Державної фіскальної служби від 17.03.2020 року № 756/7/99-99-04-04-02-17 документи позивача про призначення одноразової грошової допомоги було повернуто без реалізації через відсутність, окрім іншого, висновку про призначення одноразової грошової допомоги та заяви про її призначення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що органами державної фіскальної служби не приймалось рішення про наявність/відсутність у позивача права на отримання такої грошової допомоги, що свідчить про те, що органом, уповноваженим на прийняття рішення про призначення і виплату такої допомоги, не досліджувалось питання про наявність/відсутність у позивача такого права.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи позивача про беззаперечну наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки рішення про призначення/відмову у виплаті такої допомоги приймається уповноваженим органом після дослідження всіх документів та обставин у відповідності до вимог Порядку №850.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача стосовно визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Житомирській області щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги під час звільнення з посади податкової міліції за хворобою у зв`язку із інвалідністю.

Також, суд у цій справі враховує положення ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень вчинити передбачені чинним законодавством дії щодо складення та направлення висновку до ДФС України з урахуванням позиції суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача - Головне управління ДФС у Житомирській обсласті, повторно прийняти документи та надіслати у 15-денний строк до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства.

Стосовно ж позовних вимог звернутих до Державної податкової служби, то судова колегія відзначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач у позові просив визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо призначення йому одноразової грошової допомоги під час звільнення з посади податкової міліції за хворобою у зв`язку із інвалідністю та в подальшому зобов`язати Державну податкову службу України, після отримання висновку від Головного управління ДФС у Житомирській області щодо можливості призначення позивачу одноразової грошової допомоги, повторно прийняти та розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ-ї групи інвалідності та забезпечити її виплату.

Відповідачем у справі визначено Державну податкову службу України.

Проте, як було зазначено вище та вбачається з встановлених обставин справи, оскаржуване рішення про відмову в прийнятті документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги, яка оформлена листом від 17.03.2020 року №756/7/99-99-04-04-02-17, приймалось не Державною податковою службою України, а Державною фіскальною службою України.

Вказані обставини свідчать про вірність висновків суду першої інстанції, що розглядуваний адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, а доводи позивача про наявність правонаступництва у спірних відносинах є безпідставними.

В силу вимог абзацу четвертого пункту другого постанови КМ України від 18 грудня 2018 р. N 1200 Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.5 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна податкова служба України є самостійним органом державної влади ще з 18.12.2018 року, тобто задовго до спірних відносин (а.с.70-72).

Серед іншого, згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна фіскальна служба України як юридична особа не є припиненою та ліквідованою (а.с.66-69).

Тобто, на день виникнення спірних відносин та на час судового розгляду справи Державна фіскальна служба України не є особою, що вибула у спірних відносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно безпідставності позовних вимог позивача в межах спірних відносин до Державної податкової служби України оскільки остання не мала жодних правовідносин з позивачем з окреслених в позові питань.

Наразі, встановлені та перевірені обставини справи свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є частково необґрунтованими.

Водночас, висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Житомирській області щодо призначення йому одноразової грошової допомоги під час звільнення з посади податкової міліції за хворобою у зв`язку із інвалідністю.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Житомирській області повторно прийняти документи та надіслати у 15-денний строк до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.