Справа № 240/1940/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1940/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

22 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представник позивача: Вірьовкін О.І.,

представник відповідача: Домарацька В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року (повне судове рішення складене 24.06.2020) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2020 року позивачка, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулася в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (відповідача), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.02.2020:

- № щодо завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 96537,00грн.;

- № щодо завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на 95955,00грн. суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість;

- № щодо застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 48269,00 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 16.06.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що доводи податкового органу про порушення Позивачем вимог ст.195 Податкового кодексу України при відображенні господарської операції з поставки лісоматеріалів за контрактом з CNR AMBALAJSANAVI VE TICARET LIMITED SIRKETI (Туреччина) за нульовою ставкою податку на додану вартість не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за результатами позапланової невиїзної документальної перевірки платника з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за жовтень 2019 року та достовірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з цього податку встановлено завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за цей період на суму 95955,00грн.

Вважає, що таке завищення відбулося в результаті безпідставного застосування платником нульової ставки податку на додану вартість при реалізації лісоматеріалів турецькій компанії. При цьому, платником також не задекларовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість на не обліковані залишки відходів виробництва та сировину. Зазначає, що такі порушення призвели до порушення строків реєстрації зведених податкових накладних за цими операціями на відповідно 27802,00 грн. та 68735,00 грн., що стало підставою для застосування штрафу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що висновки посадових осіб контролюючого органу фактично побудовані на припущеннях без врахування всіх обставин справи, оскільки платником правомірно відображено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за нульовою ставкою за результатами операції щодо вивезення пиломатеріалів за митну територію України.

Вважає, що у позивачки були відсутні підстави для обліку відходів від обробки сировини (кругляку деревини) у вигляді тирси та обаполів за правилами обліку запасів сировини за ціною товару, що перероблявся, а тому у платника був відсутній обов`язок щодо подання для реєстрації зведених податкових накладних на вивезену продукцію та на облік відходів.

В судовому засіданні представник позивачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 03.01.2020 по 11.01.2020 уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка платника з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за жовтень 2019 року та достовірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з цього податку, про що був складений відповідний акт перевірки від 17.01.2020. За результатами такої перевірки були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 13.02.2020:

- № про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 96537,00грн.;

- № про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на 95955,00грн. суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість;

- № про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 48269,00грн.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні № від 13.02.2020 року, підставою для його винесення стали порушення Позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.189.1 ст.189, п.193.1 ст.193, пп.195.1 "г" п.195.1 ст.195, абз. "г" п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1, п.201.7 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України. Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.01.2020, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стало:

- безпідставне відображення платником господарської операції з поставки лісоматеріалів за контрактом з CNR AMBALAJSANAVI VE TICARET LIMITED SIRKETI (Туреччина) за нульовою ставкою податку на додану вартість, що призвело до заниження податкових зобов`язань з цього податку на 27802,00грн;

- безпідставне не відображення в бухгалтерському обліку в залишках відходів (обаполів та тирси), що призвело до заниження податкових зобов`язань з цього податку на 64385,00грн;

- безпідставне не відображення в бухгалтерському обліку в залишках круглих лісоматеріалів, не використаних в господарській діяльності на загальну суму 26098,65грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань з цього податку на 4350,00грн.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 17.01.2020, таке заниження платником своїх податкових зобов`язань з податку на додану вартість призвели до завищення позивачкою на 95955,00 грн. суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника в жовтні 2019року.

Одночасно ці порушення, на думку податкового органу, зобов`язували за жовтень 2019 року подати до Єдиного реєстру податкових накладних зведені податкові накладні відповідно на суми податкових зобов`язань в розмірі 27802,00 грн. та в розмірі 68735,00 грн. (64385,00 грн.+ 4350,00 грн.). Несвоєчасна реєстрація таких податкових накладних стала підставою для застосування штрафу в розмірі 48269,00грн. (50% від суми податкових зобов`язань за такими накладними).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за приписами пп.195.1.1 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Згідно абз. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу

За приписами п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як встановлено судом першої інстанції, вивезення позивачем за межі митної території України спірних розпиляних лісоматеріалів хвойних порід об`ємом 39,98 м3 і вартістю 5597,20 дол. США підтверджується саме митною декларацією UА101190/2019/002948 на цей товар (а.с.21).

В графі 8 даної митної декларації, відправником продукції є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , а одержувачем - CNR AMBALAJSANAVI VE TICARET LIMITED SIRKETI (Туреччина).

Митна декларація є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Тобто, вивезення за межі митної території України спірних лісоматеріалів підтверджено у повній відповідності до вимог Податкового кодексу України, що давало підстави позивачу правомірно оподаткувати цю операцію за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Таким чином, доводи податкового органу, що платником всупереч вказаним вимогам Податкового кодексу України не відображено в бухгалтерському обліку в залишках відходи (184,39 куб.м. обаполів та 144,92 куб.м. тирси) та 44,25 куб.м. круглих лісоматеріалів, які не використані в господарській діяльності, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансового звіту, визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) .

Так, відповідно до п.2 ст.3 Закону № 996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 10 Закону № 996-XIV для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Однак, сфера дії Закону № 996-XIV не поширюється фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Згідно акту перевірки від 17.01.2020, ФОП ОСОБА_1 , у перевіряємому періоді перебувала на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (3 група).

При цьому колегія суддів зазначає, що фактична наявність матеріальних цінностей на відповідну дату може бути підтверджена лише за результатами проведеної інвентаризації, а в матеріалах справи така інформація відсутня.

Зважаючи на те, що податковим органом проводилася невиїзна документальна перевірка, а тому є безпідставним та незрозумілим висновок щодо виявлення в залишках 44,25 куб.м. круглих лісоматеріалів, які не використані в господарській діяльності платника, загальною вартістю 26098,65грн.

Отже, відповідач безпідставно ототожнив відходи у вигляді обаполів та тирси із товарами (круглі лісоматеріали), визнав їх вартість за вартістю круглих лісоматеріалів та нарахував податкові зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 68735,00 грн. на залишки відходів (184,39 куб.м. обаполів та 144,92 куб.м. тирси) та на 44,25 куб.м. круглих лісоматеріалів, які не використані в господарській діяльності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відсутність такого обов`язку виключає зобов`язання позивача не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за цими необоротними активами. Відсутність такого обов`язку у платника виключає підстави для застосування штрафу, передбаченого ст. 120-1 Податкового кодексу України за, ніби-то, несвоєчасну реєстрацію таких неподаних зведених податкових накладних.

Отже, позивачем не було занижено свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 96537,00 грн. та відсутні підстави для зменшення від`ємного значення рядку 19.1 податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2019 року суму від`ємного значення з податку на додану вартість з урахуванням податкових зобов`язань попередніх періодів на суму донараховану податковим органом.

Тобто, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Однак, під час перегляду рішення суду першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог скаржника та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 жовтня 2020 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.