Справа № 480/3257/20
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2020 року Справа № 480/3257/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Глазька С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Провозіна О.І.,
представника позивача - Бабича М.В.,
представника відповідача - Дараган Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/3257/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки площею 2,0 га земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що нею на підставі виданого відповідачем наказу був розроблений проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність площею 2,0 га земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області.
Вказаний проект був погоджений відповідно до вимог Земельного кодексу України, однак відповідач протиправно та безпідставно прийняв оскаржуваний наказ про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки.
Ухвалою від 27.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.
12.06.2020 відповідачем по справі надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки відповідно до вимог Земельного кодексу України, відповідач не є тим органом, який наділений повноваженнями затверджувати проект землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки площею 2,0 га, оскільки запроектована земельна ділянка, що планується до відведення позивачу, перебуває у складі земель визначених актом на право колективної власності на землю серії СМ№000017 від 24.09.1999.
Ухвалою від 20.07.2020 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 17.09.2020.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 01.06.2018 позивач надіслала до ГУ Держгеокадастру у Сумській області клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області.
Розглянувши заяву позивача, ГУ Держгеокадастру у Сумській області в листі від 25.07.2018 № Г-8283-3634/21-18 повідомило про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, посилаючись на розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 № 333-р та від 22.09.2016 № 688-р, на рішення колегії Держземагенства України від 14 жовтня 2014 року № 2/1, а також на рішення 38 сесії сьомого скликання Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 03.07.2018 № 1-СР, а саме зазначено, що відповідач не може одноосібно приймати рішення щодо відведення земельних ділянок без погодження цього питання з територіальною громадою. На запит Управління, сільська рада мотивованої відповіді не надала.
Вважаючи, що відмова ГУ Держгеокадастру у Сумській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області є протиправною, позивач звернулася до Сумського окружного адміністративного суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 по справі № 1840/3139/18, позовні вимоги позивача було задоволено, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену у листі від 25.07.2018 № Г--8284-3635/21-18 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області за межами населеного пункту; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області за межами населеного пункту.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі № 1840/3139/18, відповідач прийняв наказ ГУ Держгеокадастру у Сумській області № 18-9236/16-18-СГ від 26.11.2018 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", яким позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного наказу, ФОП ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер - :00:001:0286.

Відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою був погоджений експертом ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, про що в п. 10 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2020 № 6745/82-20, зазначено: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради тростянецького району Сумської області - погоджується.

Також, у п. 8 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.03.2020 № 6745/82-20 зазначено: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області відповідає вимогам законодавства та прийнятим до нього нормативно-правовим актам.

Позивач звернулася до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Оскаржуваним наказом ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 16.04.2020 № 18-16431/16-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області розміром земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер :00:001:0286, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянки відносилась до земель колективної власності ВАТ Півненківський бурякорадгосп. Відповідно до пункту 21 розділу X перехідних положень Земельного кодексу установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності) вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Не погоджуючись з даним наказом позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

В силу положень ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.9-11 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що Земельним кодексом України встановлено вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, та орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який відмовляє в надані такого дозволу, зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

З оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Сумській області від ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 16.04.2020 № 18-16431/16-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області розміром земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер :00:001:0286, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянки відносилась до земель колективної власності ВАТ Півненківський бурякорадгосп. Відповідно до пункту 21 розділу X перехідних положень Земельного кодексу установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності) вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

У зв`язку з викладеним, відповідач вважав, що він не є суб`єктом, який відповідно до вимог Земельного кодексу України наділений повноваженнями передавати вищевказану земельну ділянку у власність, оскільки вона не належить до державної форми власності.

Суд зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, визначено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що відповідач може передати у власність або у користування для всіх потреб земельні ділянки сільськогосподарського призначення лише державної власності.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Статтею 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлено, що організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.

Таким чином, суд зазначає, що якщо землі колективної власності не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження такими землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного ст. 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності.

Із прийняттям Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, законодавець виключив із форм власності на землю окремі форми, режим яких встановлювався раніше діючим Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561-ХІІ, таких як колективна власність.

У той же час, в процесі реформування земельного законодавства законодавцем не передбачено ніяких перехідних положень щодо права колективної власності осіб, які набули таке право до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, а саме - не урегульовано питання процесу припинення права колективної власності на земельну ділянку та її подальший перехід у державну чи комунальну власність, не встановлений орган, уповноважений приймати рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність тощо.

Відсутність будь-якого законодавчого врегулювання цього питання не дозволяє дійти висновку, що землі колективної власності автоматично переходять у державну власність.

Водночас, відсутність регулювання та визначеності на законодавчому рівні не може бути перешкодою для реалізації права власності на підставі чинного державного акту.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (втратив чинність згідно із Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

При цьому, п. 7 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 встановлено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, зміни, які відбулися в земельному законодавстві після видачі державного акту на право колективної власності на землю, відсутність у новому законодавстві колективної форми власності, не можуть бути підставою для припинення колективної власності на землю.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 у справі № 816/1618/17.

З матеріалів справи судом встановлено, а саме з інформаційної довідки від 02.10.2020 №1115/411-20, виданої відділом у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, що земельна ділянка, яка проектується до надання у власність ОСОБА_1 , відноситься до земель колективної власності та земель особистих підсобних господарств, відповідно до матеріалів «Проекту роздержавлення і приватизації земель ВАТ «Півненківський бурякорадгосп» Тростянецького району Сумської області.»

Також, в матеріалах справи міститься копія державного акту на право колективної власності на землю серії СМ№000017 від 24.09.1999, відповідно до якого в колективну власність ВАТ «Півненківський бурякорадгосп» було передано землі на території Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області загальною площею 469,9 га, до масиву яких входить і спірна земельна ділянка (а.с.49), що не заперечувалося позивачем та представником позивача.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували припинення права власності на землю на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ№000017 від 24.09.1999.

Таким чином, земельна ділянка, щодо якої позивач просила відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки, не належить до земель державної власності, у зв`язку з чим у ГУ Держгеокадастру у Сумській області відсутні повноваження для розпорядження вказаною земельною ділянкою, а тому оскаржуваний наказ є правомірним та відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно ст.139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 26 жовтня 2020 року.

Суддя С.М. Глазько