Справа № 522/13890/20
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/439/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бондар В.Я.

за участі секретаря судового засідання - Бойко А.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції м. Вінниця Ізотова Владислава Сергійовича, третя особа Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції м. Вінниця Ізотова Владислава Сергійовича, третя особа Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 13.08.2020 року серія ЕАМ № 2973795.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2020 року о 21 годині 27 хвилин за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 22, інспектором УПП в Вінницькій області, рядовим поліції батальйону №1, роти №2 Ізотовим Владиславом Сергійовичем була винесена постанова серії ЕАМ № 2973795 про накладення адміністративного стягнення на гр. ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді адміністративного штрафу у сумі 255 гривень.

Згідно зі змістом цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 13.08.2020 р. о 21:27 год., керуючи т/з марки "MERCEDES-BENZ" модель Е220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 22, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34, чим порушив п. 8.4 ПДР, відповідальність за це правопорушення встановлюється ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Позивач не погоджується з даною постановою, зазначаючи, що дана постановва не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис правопорушення; патрульним поліцейським порушено вимоги ст. 276 КУпАП.

Ухвалою від 25.08.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків у позові.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 07.09.2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 19.10.2020 року.

05.10.2020 року від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було порушено вимогу знаку п.3.34 «Зупинку заборонено», що стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Посилання позивача на порушення інспектором процедури винесення оскаржуваної постанови є беззмістовними.

19.10.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач послався на безпідставність тверджень відповідача, викладених у відзиві.

У судове засідання 19.10.2020 року сторони не з`явилися, викликані, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у своєму відзиві зазначив про проведення судового засідання за своєї відсутності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13.08.2020 року о 21 годині 27 хвилин за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 22, інспектором УПП в Вінницькій області, рядовим поліції батальйону №1, роти №2 Ізотовим Владиславом Сергійовичем була винесена постанова серії ЕАМ № 2973795 про накладення адміністративного стягнення на гр. ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді адміністративного штрафу у сумі 255 гривень.

Згідно зі змістом цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 13.08.2020 р. о 21:27 год., керуючи т/з марки "MERCEDES-BENZ" модель Е220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 22, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34, чим порушив п. 8.4 ПДР, відповідальність за це правопорушення встановлюється ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та нормами Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є дії відповідача та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

За загальним правилом ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Позивач заперечує факт вчинення ним вищезазначеного правопорушення, посилаючись на те, що інспектор не вчинив необхідні дії щодо перевірки порушення позивачем вимог знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до вимог пп. «в» пункту 8.4 ПДР заборонні знаки, це знаки які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знаком 3.34 ПДР "Зупинку заборонено", забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

При цьому, зона дії знаку 3.34 починається від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. Зона дії знаку може бути зменшена розміщенням відповідних табличок.

Отже, на переконання суду, інспектор поліції, у разі виявлення порушення вимог вказаного знаку, мав пересвідчитися в тому, що автомобіль позивача дійсно перебуває в зоні дії вказаного знаку.

Так, положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову ні коду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» від 24.06.1988 р. № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 03.06.2020 року № 199/1441/17(2-а/199//81/17), «притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відеозапис з нагрудної камери відповідача не є належним доказом у справі, оскільки ним не було зафіксовано будь - яких дій відповідача по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_2 від зупинки маршрутних транспортних засобів або від дорожнього знаку такої зупинки.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пункту п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху України, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові».

В даному випадку, як вбачається з оскаржуваної постанови, належні докази, які б свідчили про дії відповідача по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача від розміщення знаку 3.34 «Зупинка заборонена» відсутні.

Підставою для накладення інспектором поліції штрафу не може бути лише фото- та відеофіксація у разі виявлення подібного правопорушення, так як саме лише візуальне спостереження працівником поліції, не може бути доказом порушення.

У відповідності із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожиього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавлявшись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах, в чому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так. ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява №25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для тою. щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Отже, відсутність належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення як у матеріалах адміністративного правопорушення так і у матеріалах судової справи дає підстави суду дійти висновку про незаконність прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

Тобто, притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за вчинене адміністративне правопорушення, на підставі постанови, неправомірність якої встановлена, не може вважатись достатнім та належним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Вказане вище свідчить про те, що працівник поліції розглянув справу та притягнув Позивача до відповідальності за відсутністю доказів вчинення Позивачем правопорушення, за відсутності доказів вини Позивача, упереджено, оскільки не взяв до уваги пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними.

Таким чином, суд вважає позов ОСОБА_1 обгрунтованим та задовольняє його.

Керуючись ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, ст.ст. 227-228, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 250, 268-272, 286, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції м. Вінниця Ізотова Владислава Сергійовича, третя особа Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора батальйону №1, роти №2 Управління патрульної поліції Ізотова Владислава Сергійовича в м. Вінниця, вул. Соборна, 22, серія ЕАМ № 2973795 від 13.08.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у вигляді штрафу у сумі 255 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23.10.2020 року.

Суддя: Бондар В.Я.