Справа № 460/7337/20
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року м. Рівне №460/7337/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №38490573 від 28.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що виконавчий лист №2-6368/10, виданий 04.11.2010 Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з позивача на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 1254657,30 грн. заборгованості за кредитним договором №014/53-05/56585 від 15.12.2006 перебував на виконанні у державної виконавчої служби 2 рази, а саме: ВП №22648892 та ВП №38490573. Стверджує, що всупереч чинному законодавству на сьогоднішній день існує дві винесених постанови про стягнення з позивача виконавчого збору щодо одного і того ж виконавчого документа і ту ж суму, а саме: постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 125647,73 грн. від 25.11.2020 в межах ВП №22648892 та постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 125647,73 грн. від 28.11.2017 в межах ВП №38490573. Вважає, що при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №38490573 від 28.11.2017 державним виконавцем не встановлено всіх обставин справи, у зв`язку з чим вказана постанова прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню. За таких обставин, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 12.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та у порядку ст.287 КАС України призначено судове засідання на 19.10.2020. Цією ж ухвалою зобов`язано Рівненський міський відділ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №22648892 та ВП №38490573 (а.с.17-19).

19.10.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що на виконанні у відділі двічі перебував виконавчий лист №2-6368/10, виданий 04.11.2010 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором від 15.12.2006. Повідомив, що при першому надходженні на виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем в межах виконавчого провадження №22648892 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", що не передбачало відкриття виконавчого провадження по постанові про стягнення з боржника виконавчого збору. Позивачем виконавчий лист в межах даного виконавчого провадження (№22648892) виконаний не був та відповідно кошти в рахунок виконавчого збору сплачені не були. У зв`язку з повторним пред`явленням до виконання вказаного виконавчого листа, державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 38490573 від 19.06.2013, а згодом, за заявою стягувача - постанову про повернення виконавчого листа з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Внаслідок цього, 28.11.2017 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП 38490573 у сумі 125647,73 грн. В подальшому, державним виконавцем відкрито виконавче провадження №55675874 від 31.01.2018 з примусового виконання постанови №38490573 від 28.11.2017. З огляду на наведене, вважає, що відповідач, приймаючи постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в межах ВП №38490573 від 28.11.2017 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Цього ж дня, на виконання ухвали суду від 12.10.2020 відповідач надав суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №22648892, №38490573 та №55675874 (а.с.32-106).

В судове засідання 12.10.2020 представники учасників справи не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. У відзиві на позов представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи без його участі. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі від 16.10.2020 (а.с.22).

У зв`язку з цим, ухвалою від 19.10.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового розгляду справи (в письмовому провадженні) за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як свідчать матеріали справи, 04.11.2010 Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист №2-6368/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" 1254657,30 грн. заборгованості за кредитним договором №014/53-05/56585 від 15.12.2006, 1700 грн. в рахунок відшкодування державного мита та 120 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення (а.с.62).

Судом встановлено, що вказаний виконавчий лист перебував на виконанні відділу державної виконавчої служби двічі.

Так, 17.11.2010 державним виконавцем на підставі заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №22648892 з примусового виконання виконавчого листа №2-6368/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області. Вказаною постановою встановлено строк виконання рішення суду боржником ( ОСОБА_1 ) до 24.11.2010.

25.11.2010 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 125647,73 грн.(а.с.8-9).

20.05.2013 державним виконавцем у межах ВП №22648892 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.10-11).

13.06.2020 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" повторно пред`явив до виконання виконавчий лист №2-6368/10, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 04.11.2010 (а.с.34).

У зв`язку з цим, 19.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №38490573 з примусового виконання виконавчого листа №2-6368/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 04.11.2010. Вказаною постановою встановлено строк виконання рішення суду боржником ( ОСОБА_1 ) до 26.06.2013 (а.с.36-37).

16.11.2017 на адресу відповідача надійшла заява ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про повернення виконавчого документа без подальшого виконання, у зв`язку з відсутністю кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед банком (а.с.59).

За результатами розгляду даної заяви, 27.11.2017 державний виконавець, керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" повернув виконавчий лист №2-6368/10, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 04.11.2010, стягувачу (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"), про що виніс відповідну постанову ВП №38490573 (а.с.63).

Наступного дня, 28.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 125647,73 грн. у межах ВП №38490573 (а.с.65). Як свідчать матеріали справи, вказана постанова про стягнення з позивача виконавчого збору була виведена в окреме виконавче провадження ВП №55675874 згідно з постановою державного виконавця від 31.08.2018 (а.с.70).

Вважаючи постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 28.11.2017 ВП №38490573 протиправною ОСОБА_1 , звернулася до суду з даним позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону №1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Таким чином, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, на момент первинного пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-6368/10, виданого 04.11.2010 Рівненським міським судом, та винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 25.11.2010 в межах ВП №22648892, діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Так, за правилами ч.6 ст.28 цього Закону у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що виконавче провадження ВП №22648892 з примусового виконання виконавчого листа №2-6368/10, виданого 04.11.2010 Рівненським міським судом, згідно з постановою державного виконавця від 20.05.2013 завершене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV.

Таким чином, зважаючи на вимоги ч.6 ст.28 Закону №606-XIV, державний виконавець не відкривав виконавче провадження за постановою від 25.11.2010 ВП №22648892 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 125647,73 грн., позаяк правові підстави, визначені законом, для цього відсутні.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що жодних коштів на виконання постанови від 25.11.2010 ВП №22648892 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 125647,73 грн. з позивача не стягнуто та останньою не сплачено. Відтак, твердження позивача про наявність двох чинних постанов про стягнення з неї виконавчого збору з виконання одного і того ж виконавчого листа не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Отже, чинною і єдиною постановою про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 125647,73 грн. є спірна постанова ВП 38490573 від 28.11.2017, правову оцінку якій суд надає у цій справі.

Згідно із положеннями ст.27 Закону №1404-VІІІ (в редакцій чинній на час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в межах ВП №38490573) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII (в редакцій чинній на час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в межах ВП №38490573) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 цієї статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ (в редакцій чинній на час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору в межах ВП №38490573) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз зазначених норм у сукупності дає підстави для висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження №38490573, постанова від 27.11.2017 про повернення стягувачу виконавчого листа №-6368/10, виданого 04.11.2010 Рівненським міським судом, винесена державним виконавцем саме на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з надходженням відповідної заяви від стягувача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

У зв`язку з цим, 28.11.2017 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №38490573 з боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач, приймаючи постанову від 28.11.2017 ВП№38490573, діяв на виконання порядку, визначеного ст.40 Закону №1404-VIII.

Разом з тим, перевіряючи постанову державного виконавця від 28.11.2017 ВП№38490573 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 125647,73 грн. на відповідність критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5) (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VІІІ.

Як вже зазначалося судом раніше, положеннями ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до п.8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Таким чином, державний виконавець у постанові від 28.11.2017 повинен був визначити суму виконавчого збору, яку слід стягнути з боржника ОСОБА_1 , з розрахунку 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, як це вимагалося положеннями ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови).

Всупереч наведеному, зміст оскаржуваної постанови свідчить, що сума виконавчого збору 125647,73 грн, яка підлягає стягненню з позивача, визначена відповідачем як 10 відсотків від усієї суми, яка підлягала примусовому стягненню згідно з виконавчим листом №2-6368/10, виданим Рівненським міським судом (1256477,30 грн.х10%), а не від суми, що фактично стягнута в межах ВП 38490573.

Таким чином, визначення відповідачем у спірній постанові про стягнення виконавчого збору його розміру в сумі 125647,73 грн. є необґрунтованим, безпідставним, таким, що суперечить вимогам чинного на час прийняття оскаржуваного рішення законодавстві, а тому є протиправним.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п.20 розділу ІІІ Інструкції №512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Зміст наведених вище положень дає підстави для висновку, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання такого виконавчого документа (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом, оскільки за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Таким чином, при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Отже, на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови від 28.11.2017 ВП №38490573 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору обов`язковими умовами для такого стягнення були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, Верховного суду, викладеними у постанові від 28.02.2019 у справі №819/1116/17, від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а, від 14.05.2020 у справі №640/685/19.

З огляду на викладене, суд зазначає, що для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Ключовим в такому випадку є слово "виконання" як реальний наслідок.

Натомість, як свідчить копія виконавчого листа №2-6368/10, виданого 04.11.2010 Рівненським міським судом, останній не містить жодних відміток державного виконавця ні про залишок нестягненої суми, ні суми стягнутого виконавчого збору. У матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про стягнення з боржника боргу чи його частини, інші відомості щодо реального виконання виконавчого листа та стягнення виконавчого збору.

Жодних належних та допустимих доказів вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчого листа №2-6368/10, виданого 04.11.2010 Рівненським міським судом, та/або результатів такого виконання в межах ВП №38490573, відповідач суду не надав, матеріали виконавчого провадження не містять та в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що державний виконавець не здійснив будь-яких дій з примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі виконавчого листа №2-6368/10, виданого Рівненським міським судом, та повернув вказаний виконавчий документ без виконання (в повному обсязі) стягувачу, то правових підстав як для визначення суми виконавчого збору в розмірі 125647,73 грн., так і для стягнення з позивача виконавчого збору у відповідача не було.

На переконання суду, відповідач, приймаючи спірну постанову від 27.11.2017 ВП №38490573 без реального стягнення суми боргу з боржника, не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються, а отже, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України.

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що постанова державного виконавця ВП№38490573 від 28.11.2017, яка виведена в окреме провадження ВП №55675874, про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 125647,73 грн. не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірність та обґрунтованість своїх дій і прийнятого рішення. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (вул.Замкова, 22а, м.Рівне, 33000, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Матвійчук Ірини Олександрівни від 28.11.2017 ВП №38490573 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 125647,73 грн., яка виведена в окреме виконавче провадження ВП №55675874.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 22 жовтня 2020 року.

Суддя Н.С. Гудима