Справа № 340/1375/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1375/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А., Шальєва В.А., секретар судового засідання: Лащенко Р. В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Балюра С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року в адміністративній справі №340/1375/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 13 жовтня 2017 року №239 о/с щодо звільнення з посади начальника Територіального сервісного центру №3542 Сервісного центру ;

- поновити його на посаді начальника Територіального сервісного центру №3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області з 14.10.2017 року;

- стягнути на його користь з відповідача середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 14.10.2017 року по 27.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ про звільнення прийнято за межами граничного строку, який встановлено законом, відлік якого треба обчислювати з дня, в якому допущено прогул. У дні, в які, на думку відповідача, допущено прогул, він перебував на робочому місці, виконуючи службові обов`язки. Відеозаписи, які велись в приміщенні Територіального сервісного центру у спірні дні неповні, однак на них міститься його зображення, котре доводить, що виконував службові обов`язки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у задоволенні адміністративного позову позивачу відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав оцінку доводам позивача щодо табелю робочого часу за серпень 2017 року, відеозаписам з камер відеоспостереження, показанням свідків з боку відповідача, відсутності акта по факту прогулу. У разі прогулу, працівникам у табелі робочого часу проставляється відмітка "пр" - прогул. Фіксування відсутності повинно бути негайно із складанням відповідних документів та надання пояснення працівника про відсутність на роботі.

Таким чином, відповідачем неналежно оформлено документи за прогул, який на його думку скоїв позивач, відсутні акти прогулу від 09.08.2017 року, 12.08.2017 року та 18.08.2017 року.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2017 року відповідач прийняв наказ №239 о/с, яким позивача звільнено з роботи у зв`язку із прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України .

Суд зробив висновок про дотримання відповідачем процесуальних гарантій звільнення працівника з роботи.

Факти прогулів доводяться сукупністю показань свідків, дослідженням відеозаписів приміщення місця роботи та службової документації.

Усі свідки підтвердили відсутність позивача на роботі 09 серпня 2017 року з 13:45 годин та 12 і 18 серпня того ж року з 09:00 години.

Матеріали відеозаписів камер спостереження вказують, що 12 та 18 серпня 2017 року позивач з`явився на роботі після обіду, де перебував не більше 20 хвилин.

Дослідження Журналу обліку надходження заяв та видачі довідок особам про притягнення до кримінальної відповідальності і ксерокопій його листків, які зроблені під час службового розслідування, навело на такий висновок.

Підписи позивача у журналі про видачу ним довідок 09, 12 та 18 серпня 2017 року зроблені після виготовлення ксерокопій його листків (після 30 серпня 2017 року).

Такий висновок узгоджується з показаннями свідків.

Працівники Територіального сервісного центру стверджували, що позивач підписував документи на наступні дні після їх складання у зв`язку із періодичною відсутністю на роботі.

Таким чином, судом зроблено висновок про законність наказу відповідача про звільнення позивача з роботи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Сервісного центру від 28 грудня 2016 року №303 о/с позивача призначено на посаду керівника територіального сервісного центру № 3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області.

Наказом Регіонального Сервісного центру МВС в Кіровоградській області № 239 о/с від 13.10.2017 року, позивача звільнено з посади начальника територіального сервісного центру № 3542 регіонального Сервісного центру МВС в Кіровоградській області 13 жовтня 2017 року у зв`язку із прогулом без поважних причин.

Підставою для звільнення є висновок службової перевірки щодо дотримання службової дисципліни та виконання посадових обов`язків, наказів та доручень керівництва Сервісного центру МВС в Кіровоградській області начальником територіального сервісного центру № 3542 регіонального Сервісного центру МВС в Кіровоградській області Майбородою О.В. від 08.09.2017 року № 31/11-3538.

За висновком службової перевірки щодо дотримання службової дисципліни та виконання посадових обов`язків, наказів та доручень керівництва Сервісного центру МВС в Кіровоградській області начальником територіального сервісного центру № 3542 регіонального Сервісного центру МВС в Кіровоградській області Майбородою О.В., факти, викладені в доповідній записці сектору моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів від 29.08.2017р., а саме: відсутність на робочому місці без поважної причини 09.08.2017р., 12.08.2017р. та 18.08.2017р. начальника ТСЦ № 3542 Майбороди О.В. знайшли своє підтвердження. Подано пропозицію керівництву РСЦ ТСЦ № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області щодо звільнення з посади начальника ТСЦ № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу. Прогулом вважається відсутність працівника на роботі без поважних причин, принаймні більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Колегія суддів наголошує, що для визначення правомірності звільнення працівника за такою підставою роботодавець повинен мати докази, які підтверджують його відсутність на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів ", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП Україн, суди повинні виходити з

того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці, коли останній перебуває в межах установи, де працює. Якщо працівник не залишив місця роботи, він не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача із займаної посади оскаржуваним наказом від 13.10.2017 року №239 о/с за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України зазначена відсутності його на роботі 09.08.2017р., 12.08.2017р. та 18.08.2017р. без поважних причин.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з конкретних обставин і враховувати докази, подані сторонами.

Судом першої інстанції прийнято надані відповідачем в якості доказів матеріали відеозаписів камер спостереження про те, що 12 та 18 серпня 2017 року позивач з`явився на роботі після обіду та перебував не більше 20 хвилин; Журнал обліку надходження заяв та видачі довідок особам про притягнення до кримінальної відповідальності і ксерокопій його листків, в якому, на думку відповідача підписи позивача за 09, 12 та 18 серпня 2017 року зроблені після виготовлення ксерокопій його листків (після 30 серпня 2017 року); пояснення свідків, які підтвердили відсутність позивача на роботі 09 серпня 2017 року з 13:45 годин та 12 і 18 серпня з 09:00 години.

Інших доказів на підтвердження правомірності звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідачами не надано.

Відповідачем не складалися акти безпосередньо в дні відсутності позивача на роботі 09.08.2017р., 12.08.2017р. та 18.08.2017р. як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, а подана через тривалий час доповідна записка сектором моніторингу та контролю за діяльністю сервісних центрів 29.08.2017р. щодо відсутності на робочому місці без поважної причини 09.08.2017р., 12.08.2017р., 18.08.2017р. начальника ТСЦ № 3542 Майбороди О.В. є сумнівною та не підтвердженою жодним належним доказом щодо відсутності позивача на роботі в ці дні.

З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2017р. позивач був присутній на службовій нараді в РСЦ МВС в Кіровоградській області в м.Кропивницький (а.с.17-18).

Відповідно до протоколів екзаменаційної комісії Центру № 431 від 09.08.2017 року, № 434 від 12.08.2017 року, № 438 від 18.08.2017 року, позивач був головою екзаменаційного центру (а.с.13, 14, 15).

Відповідно до табелів робочого часу за серпень 2017 року, позивач за 09.08.2017р., 12.08.2017р. та 18.08.2017р. відпрацював по 8 годин 15 хвилин.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях ре гламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статисти ки праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Враховуючи вищезазначене, ведення табеля обліку використання робочого часу для під приємств є обов`язковим.

Відповідно до наказу Державного комітету статистики України N 489 від 05.12.2008 року затверджено та ввести в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій зі статистики праці, до яких додається відповідно до пп.1.4. п.1 - N П-5 "Табель обліку використання робочого часу", в якому зазначено графу ПР - прогул.

В табелі обліку використання робочого часу позивачем, не зазначено за ні за жодний із днів 09.08.2017р., 12.08.2017р. та 18.08.2017р. прогул, а зроблено записи про те, що позивач відпрацював в ці дня по 8 годин 15 хвилин.

З урахуванням викладеного та вимог приписів ст. ст. 73, 74 КАС України, колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено належними доказами обставини на яких ґрунтуються їх заперечення щодо правомірності звільнення позивача із займаної посади за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. При цьому, колегія суддів наголошує, що саме на суб`єктів владних повноважень в адміністративних спорах покладається обов`язок доказування обґрунтованості власних рішень, дій чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, яким відбулося врегулювання публічно-правового спору.

За таких обставин та враховуючи відсутність вини позивача в розгляді спору більше одного року, колегія суддів вважає, що період з 14.10.2017 року по 30.09.2020 року є вимушеним прогулом і складає 722 робочих дні.

Враховуючи наведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 442557.12 грн. (612.96 х 722).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 6 ст. 43 Основного Закону України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень прийняте необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, що є підставою для її задоволення та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст.ст. 315, 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243,272, 286, 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року в адміністративній справі №340/1375/19 - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року в адміністративній справі №340/1375/19 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області №239 о/с від 13.10.2017 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального сервісного центру №3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області з 14.10.2017 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області (код ЄДРПО 40112170) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.10.2017 року по 27.05.2019 року в сумі 442557.12 грн. (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім грн. 12 коп.).

Присудити з бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області (код ЄДРПО 40112170) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) середню заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 13485.28 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять грн. 28 коп.).

Постанова суду щодо присудження виплати в межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді підлягають негайному виконанню.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 30 вересня 2020 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст.243 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва