Справа № 547/218/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

26 жовтня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 547/218/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Глобинської міської ради до державного реєстратора Попової Ольги Юріївни Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

20.03.2020 Глобинська міська рада Полтавської області (далі - позивач) звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовною заявою до державного реєстратора Попової Ольги Юріївни Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області (далі - відповідач-1), Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області (далі - відповідач-2), третя особа: ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа) про визнання протиправними та скасування рішень, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Попової Ольги Юріївни Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35608844 від 21.02.2020, прийняте державним реєстратором Поповою Ольгою Юріївною Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:2018 за ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати запис про право власності №35608844 від 19.02.2020, здійснений державним реєстратором Поповою Ольгою Юріївною Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:2018 за ОСОБА_1 .

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 24.03.2020 справу передано на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду /а.с. 19-21/.

Справа надійшла до суду 06.07.2020 та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана до провадження судді Канигіної Т.С. /а.с. 26/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 позов залишено без руху /а.с. 27/.

24.07.2020 до суду на виконання вимог ухвали суду надійшли документи /а.с. 30-35/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №547/218/20; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 19.08.2020 /а.с. 37/.

05.08.2020 від ОСОБА_1 надійшли додаткові документи у справі /а.с. 39-51/.

17.08.2020 від представника відповідача-2 надійшли додаткові докази у справі /а.с. 72-82/. Відповідач-2 також подав клопотання, у якому просить розглянути справу без участі представника /а.с. 72/.

17.08.2020 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач-1 зазначила, що зі змісту позовних вимог убачається, що спір у справі не пов`язаний із захистом прав у сфері саме публічно - правових відносин, адже подання позову покликане поновити порушені права, як власника та розпорядника земельної ділянки. За доводами відповідача-1: наявність інтересів третіх осіб, предметом яких стала спірна земельна ділянка також свідчить про наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства; та обставина, що позивач визначив державного реєстратора, як суб`єкта владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно - правовим /а.с. 87-89/.

Відповідач-1 також просить суд розглянути справу без її участі /а.с. 85- зв. стор./.

19.08.2020 подано клопотання (заява) ОСОБА_2 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача /а.с.90/.

19.08.2020 представником позивача подано клопотання від 18.08.2020, у якому просить розглянути справу без участі представника позивача /а.с. 92/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 задоволено клопотання ОСОБА_2 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: залучено до участі у справі №547/218/20 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; відкладено підготовче судове засідання до 02.09.2020 /а.с. 95-96/.

31.08.2020 від ОСОБА_2 надійшли пояснення у справі /а.с. 99-116/.

02.09.2020 у підготовче засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від третьої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, врахувавши строк дії карантинних заходів, а саме: після 31.10.2020.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відкладення підготовчого засідання після 31.10.2020 відмовлено; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; витребувано від позивача додаткові документи у справі; відкладено підготовче судове засідання з розгляду цієї справи до 30.09.2020 /а.с. 177-179/.

24.09.2020 від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення /а.с. 195-198/.

30.09.2020 представником позивача подано клопотання від 30.09.2020, у якому просить розглянути справу без участі представника позивача /а.с. 201/.

30.09.2020 судом відкладено підготовче засідання до 21.10.2020, з огляду на задоволення клопотання третьої особи /а.с. 202/.

21.10.2020 у підготовче засідання учасники справи не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

З огляду на положення частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З огляду на положення пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення адміністративної справи здійснено судом у порядку письмового провадження.

При цьому, суд зазначає, що 31.08.2020 від ОСОБА_2 надійшло клопотання, згідно з яким третя особа просить закрити провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства /а.с.171-173/.

Розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

За змістом частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Попової Ольги Юріївни Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35608844 від 21.02.2020 (згідно з матеріалами справи рішення від 21.02.2020 № 51264407 /а.с.81/), прийняте державним реєстратором Поповою Ольгою Юріївною Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:2018 за ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати запис про право власності №35608844 від 19.02.2020, здійснений державним реєстратором Поповою Ольгою Юріївною Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :00:004:2018 за ОСОБА_1 .

Водночас, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 205069014 від 23.03.2020 наявний номер запису від 23.03.2020 № 36052629 про договір дарування від 23.03.2020 № 1328 щодо земельної ділянки кадастровий номер: :00:004:2018; власник: ОСОБА_2 /а.с. 90/.

Також відповідно до частини дев`ятої статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з частинами першою, другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Частиною десятою статті 79-1 ЗК України передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера відповідно до частини четвертої статті 79-1 ЗК України.

Так, за доводами ОСОБА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:2018 поділена, внаслідок чого сформовано інші земельні ділянки, яким присвоєно інші кадастрові номери та які передано у користування ФГ "Глобинське".

Отже, предметом позову в цій справі є законність набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку під кадастровим номером :00:004:2018 та подальше розпорядження цією земельною ділянкою, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на вказану вище земельну ділянку.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

При цьому, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Оскільки спір у справі стосується права власності третіх осіб на земельну ділянку, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, проте, має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом, зокрема у постановах від 08.05.2018 у справі № 820/4089/16, від 03.07.2018 у справі № 753/15528/16, від 19.02.2020 у справі № 813/2417/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 239, 241, 243, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом Глобинської міської ради до державного реєстратора Попової Ольги Юріївни Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень.

Роз`яснити позивачу право на звернення до місцевого загального суду із відповідним позовом в порядку, встановленому цивільним судочинством.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII.

Суддя Т.С. Канигіна