Справа № 640/5485/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ № 640/5485/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Апарату Верховної Ради України

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач, Апарат ВРУ) та з урахуванням поданої зави про збільшення позовних вимог від 01 червня 2020 року остаточно просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 28 листопада 2014 року по 29 серпня 2019 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 273 360,60грн.;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтовано тим, що позивач упродовж терміну часу з 28 листопада 2014 року по 29 серпня 2019 року працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 Кількість календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за зазначений період склала 142,5 календарних днів. При звільненні позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, проте листом від 27 вересня 2019 року відповідач відмовив у виплаті, посилаючись на відсутність коштів, а також на те, що виплата одноразової грошової допомоги має здійснюватися особисто народним депутатом України у межах місячного фонду заробітної плати його помічників-консультантів.

Посилаючись на те, що помічники-консультанти народних депутатів перебувають у штаті відповідача, прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату ВРУ, працюють за строковим договором на постійній основі, проте не є державними службовцями, тому обов`язки щодо виплати у тому числі грошової допомоги за невикористану відпустку покладаються на відповідача.

Окрім іншого, позивач вважає, що оскільки грошова допомога за невикористану відпустку є частиною розрахунку при звільненні, який роботодавець має провести у день звільнення, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та наявні докази, отримати позовні матеріали в суді.

Від відповідача 15 травня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідно до Закону України «Про статус народного депутата» народний депутат України самостійно здійснює підбір помічників-консультантів, розподіляє обов`язки між ними, здійснює розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів в межах загального фонду, а також несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень. Помічники-консультанти народних депутатів України не перебувають у штаті Апарату ВРУ, тому Апарат не є роботодавцем для них і не здійснює самостійно нарахування та виплату заробітної плати, матеріальної допомоги, компенсації за невикористані відпустки.

Посилаючись на такі та інші обставини, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачем 25 травня 2020 року подано відповідь на відзив, у якій підтримано аргументи, викладені в адміністративному позові, а також 01 червня 2020 року - заяву про збільшення позовних вимог, до якої додано підтвердження направлення її копії відповідачу електронною поштою за адресою: itd.rada.gov.ua.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням доводів позовної заяви, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, згідно з розпорядженням керівника Апарату ВРУ №7754 від 09 грудня 2014 року ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу» із збереженням раніше присвоєного сьомого рангу державного службовця порядком переведення. Одночасно відділу бухгалтерського обліку, фінансів, планування та контролю надано розпорядження виплатити компенсацію за 42 календарних дні невикористаної основної відпустки та за 20 календарних днів додаткової відпустки згідно із статтею 35 Закону України «Про державну службу» в межах фонду, встановленого народному депутату України сьомого скликання ОСОБА_3 для оплати праці помічників-консультантів відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України»

Розпорядженням першого заступника керівника Апарату ВРУ Боднара П. №2232-к від 02 липня 2016 року ОСОБА_1 переведено з 30 червня 2016 року за її згодою на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень без поширення дії Закону України «Про державну службу» (патронатна служба). Одночасно відділу бухгалтерського обліку, фінансів та планування Управління справами Апарату ВРУ надано розпорядження провести виплату компенсації за 13 календарних днів невикористаної додаткової відпустки згідно із статтею 35 Закону України «Про державну службу» в межах фонду, встановленого народному депутату України ОСОБА_2 для оплати праці помічників-консультантів відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Надалі, розпорядженням першого заступника керівника Апарату ВРУ Боднара П. №1305-к від 27 серпня 2019 року помічників-консультантів народних депутатів України восьмого скликання ВРУ, повноваження яких достроково припинені, зокрема й ОСОБА_1 , звільнено з займаних посад 29 серпня 2019 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) з проведенням виплати компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові відпустки згідно статті 19 Закону «Про відпустки» у межах наявної економії фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Відповідно до довідки Апарату ВРУ від 01 жовтня 2019 року №20-26/2771, виданої ОСОБА_1 , кількість календарних днів невикористаної щорічної відпустки на посаді помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання ВРУ ОСОБА_2 за період роботи з 28 листопада 2014 року по 29 серпня 2019 року складає 142,5 календарних днів.

Позивач 11 вересня 2019 року звернулася до Апарату ВРУ із заявою щодо виплати компенсації за невикористану відпустку, проте отримала відповідь листом від 27 вересня 2019 року №15/25-1574 (172271) про те, що відповідно до статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою ВРУ від 13 жовтня 1995 року №379/95-ВР, народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, здійснює їх підбір, розподіляє обов`язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічника-консультанта. Апарат ВРУ здійснює кадрове та фінансове обслуговування помічників-консультантів за поданням народного депутата України. Всі виплати помічникам-консультантам виплачуються тільки у межах загального фонду, який встановлюється народному депутату України для оплати праці помічників-консультантів.

Відповідач повідомив також, що на момент звільнення (станом на 29 серпня 2019 року) економія фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України ОСОБА_2 була відсутня, тому здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку не вбачається можливим.

Також судом встановлено, що трудову книжку видано відповідачем ОСОБА_1 у день звільнення - 29 серпня 2019 року під власний підпис.

Зазначені обставини, встановлені судом, сторонами не оскаржуються, проте, вважаючи відмову відповідача у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані 142,5 календарні дні основної щорічної відпустки протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Положеннями статті 47 КЗпП України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Виходячи із змісту статті 94 КЗпП України, статті 2 Закону України «Про оплату праці», грошова компенсація за невикористану відпустку є частиною заробітної плати і належить до сум, що підлягають виплаті у день звільнення працівника.

Відповідно до абзаців 1,2,4 частини третьої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим договором на постійній основі або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій, або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів місцевих рад.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, але не є державними службовцями, також можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Згідно з підпунктами 1,2 пункту 10 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769, Апарат ВРУ забезпечує фінансування діяльності Верховної Ради України та її Апарату відповідно до видатків, передбачених кошторисом витрат на реалізацію повноважень Верховної Ради України; здійснює в межах наявних коштів матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Враховуючи наведені норми законодавства України, позивач безперечно має право на компенсацію невикористаної відпуски за відпрацьований час, тому беручи до уваги те, що обов`язки з кадрового та фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України покладені на Апарат Верховної Ради України, а позивач була прийнята та звільнена з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 відповідними розпорядженнями Апарату ВРУ, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах саме із Апаратом Верховної Ради України, а не безпосередньо з народним депутатом України ОСОБА_2 . Отже, видатки, зокрема, з виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, передбачені Кодексом Законів про працю України та Законом України «Про відпустки» має нести Апарат ВРУ у межах кошторису витрат на реалізацію повноважень ВРУ.

При цьому, відсутність бюджетних призначень на зазначену статтю видатків не може бути правовою підставою для не виконання вимог закону в цій частині.

Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, а також «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У світлі зазначеного суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що обов`язок з виплати компенсації за невикористану відпустку не може бути покладений на Апарат ВРУ, оскільки всі виплати здійснюються особисто народним депутатом України у межах місячного фонду заробітної плати його помічників-консультантів, та вбачає обставини протиправної бездіяльності відповідача з не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку.

Визначаючи розмір грошової компенсації за невикористану відпустку, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу, зокрема, для виплати компенсації за невикористані відпустки,

провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передує місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

При цьому, згідно довідки Управління справами Апарату ВРУ №9-1-15/1109 від 18 вересня 2019 року заробітна плата позивача за період з січня по серпень 2019 року складає 429 938,10 грн., а згідно довідки №9-1-15/1108 від 18 вересня 2019 року заробітна плата позивача за період з серпня по грудень 2019 року складає 270 250,00 грн.

Отже, 429 938,10 грн. + 270 250,00 грн. / 365 календарних днів = 1 918,32 грн. х 142,5 днів = 273 360, 60 грн.

Розрахунок розміру грошової компенсації за невикористану відпустку, наданий позивачем, не заперечується відповідачем.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми грошової компенсації за невикористану відпустку є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 273 360, 60 грн.

Також, положеннями статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розраховуючи суму середнього заробітку за час затримки відповідачем виплати позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за заявлений позивачем період з 29 серпня 2019 року по день ухвалення судового рішення - 26 жовтня 2020 року (кількість днів затримки розрахунку - 291 робочий день), суд виходить з положень пунктів 2, 8 Порядку №100, та довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1 від 08 квітня 2020 року №9-1-15/244, виданої відповідачем.

Відповідно до абз.3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата позивача обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто за червень та липень 2019 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 сума відшкодування позивачу за заявлений період протягом 291 дня затримки виплати розраховується наступним чином: середньоденний заробіток (сума заробітної плати позивача за червень-липень 2019 року у розмірі 88 100 грн. 00 коп. поділити на суму робочих днів за цей період у кількості 41 день, що дорівнює 2 148 грн. 78 коп., помножити на 291 день затримки, що дорівнює сумі у розмірі 625 294 грн. 98 коп.

При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку №100 усі виплати включені в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Виходячи з викладеного у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 273 360, 60 грн. та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 625 294 грн. 98 коп.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень. У даній справі судом задоволено майнові вимоги позивача, яка не є суб`єктом владних повноважень, щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які обкладаються судовим збором у розмірі 1% від ціни позову відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір». Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 6 252 грн. 94 коп.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 28 листопада 2014 року по 29 серпня 2019 року (142,5 календарних днів).

3. Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 28 листопада 2014 року по 29 серпня 2019 року (142,5 календарних днів) у розмірі 273 360, 60 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 29 серпня 2019 року по 26 жовтня 2020 року - 291 день) у розмірі 625 294 грн. 98 коп., а всього 898 655 грн. 58 коп. (вісімсот дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять грн. 58 коп.).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної Ради України на користь Державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6 252 грн. 94 коп. (шість тисяч двісті п`ятдесят дві грн. 94 коп.) за наступними банківськими реквізитами:

Отримувач коштів - УК у Печерському р-ні м. Києва

Код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897

Рахунок отримувача -

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача - 899998

Код класифікації доходів бюджету - 22030101

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Апарат Верховної Ради України, адреса: 01008, м. Київ, вулиця Грушевського, 5, .

Суддя В.І. Келеберда