Справа № 640/16233/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Київ № 640/16233/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Державного бюро розслідувань
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного бюро розслідувань в якому просив:
1. визнати протиправною бездіяльності директора ДБР Труби P.M., щодо належного розгляду і вирішення звернення позивача від 01.07.19 вх. № К- 4336/ОП по суті викладених там вимог;
2. зобов`язати відповідача:
- видати наказ (розпорядження) відповідному підрозділу внутрішнього контролю ДБР на проведення службового розслідування для з`ясування причин допущення слідчими ТУ ДБР у м. Києві процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у звернення від 1.07.19 вх. № К-4336/ОП, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих;
- направити копію наказу (розпорядження) Директора ДБР на проведення службового розслідування у мою поштову адресу;
- забезпечити участь позивача у службовому розслідуванні, для чого передбачити у відповідному наказі (розпорядженні) директора ДБР, на проведення службового розслідування, заходи по забезпеченню умов для реалізації мною можливості:
особисто викласти аргументи службовій особі підрозділу внутрішнього контролю ДБР, що безпосередньо перевіряв викладені мною факти, та брати участь у їх перевірці;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті службовою особою підрозділу внутрішнього контролю ДБР, яка проводить службове розслідування;
знайомитися із матеріалами службового розслідування;
бути присутнім на засіданні Дисциплінарної комісії ДБР, що буде приймати рішення за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування.
- надати письмову відповідь на моє звернення від 1.07.19 вх. № К - 4336/ОП у який навести:
відомості про встановлені, за результатами службового розслідування, причини допущення слідчими процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у звернення від 1.07.19 вх. № К-4336/ОП, та з`ясовані службовим розслідуванням умови, що сприяли цим помилкам;
зміст рішення Дисциплінарної комісії ДБР за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування;
зміст рішення Директора ДБР з приводу виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до службових осіб ТУ ДБР у м. Києві, винних у неефективності і надмірній тривалості досудового розслідування у вказаних вище кримінальних провадженнях;
зміст рішення директора ДБР щодо заходів, які необхідно вжити для усунення виявлених службовим розслідуванням недоліків у роботі ТУ ДБР у м. Києві.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність в частині неналежного розгляду і вирішення його звернення, а відтак просить зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії спрямовані на належний розгляд і вирішення його звернення.
Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що у провадженні Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві перебували матеріали кримінального провадження № 0000101 від 02.07.2018 року, відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року за заявою ОСОБА_1 відповідно до якої посадові особи військової частини НОМЕР_1 не пускають останнього на територію військової частини до свого місця проживання, чим вчиняють самоправство, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Водночас, 14.03.2019р. слiдчим Третього слiдчого вiддiлу Територiального управлiння Державного бюро розслiдувань, розташованого в мiстi Киевi Єрофєєвим Є.В. прийнята постанова про закриття кримiнального провадження № 0000101 вiд 02.07.2018р. за ознаками кримiнального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, на пiдставi пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з вiдсутнiстю в дiяннi складу кримiнального правопорушення.
Вважаючи вищезазначену постанову протиправною та необґрунтованою, 17.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до слiдчого суддi Печерського районного суду мiста Киева зi скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, в порядку статті 303 КПК України.
Ухвалою Печерського районного суду мiста Киева вiд 06.08.2019р. у справi № 757/26031/19-к, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову слiдчого про закриття кримiнального провадження № 0000101 вiд 02.07.2018р. за ознаками кримiнального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, на пiдставi пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з вiдсутнiстю в дiяннi складу кримiнального правопорушення. Матерiали кримiнального провадження повернуто до слiдчого вiддiлу Територiального управлiння ДБР, розташованого у мiстi Києвi для продовження досудового розслідування.
Водночас, судом встановлено, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000309 від 22.03.2019, за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Військовою прокуратурою Центрального регіону.
Постановою слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Єфрофєєва Є.В. від 17.04.2019р. закрито кримінальне провадження № 0000309.
Водночас, постанова слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Єфрофєєва Є.В. від 17.04.2019 про закриття кримінального провадження № 0000309, скасована постановою прокурора військової прокуратури Київського гарнізону Гуменюк Я.В. від 19.04.2019р.
01.07.2019р. ОСОБА_1 звернувся до директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. із заявою № К-4336/оп щодо сприяння у поновленні порушених прав (а.с. 11-12), з метою сприяння з боку директора ДБР у реалізації його прав на ефективний захист від кримінальних правопорушень в якій просив:
- з метою виявлення (з`ясування) причин допущення слідчими ТУ ДБР (Київ) Єрофєєвим Є.В. і Гончаруком О.Г. процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309 про які ідеться у даній заяві, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих, своїм наказом (розпорядженням) призначити службове розслідування, копію якого направити на його адресу;
- вжити заходи для покрашення організації діяльності ТУ ДБР (Київ) шляхом усунення, виявлених службовим розслідуванням, причин і умов допущення процесуальних помилок про які ідеться у даній заяві;
- надати письмову відповідь на дане звернення у який навести встановлені, за результатами службового розслідування, причини і умови допущення слідчими ТУ ДБР ( Київ ) Єрофеєвим Є.В і Гончаруком О.Г. процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309;
- забезпечити його участь у перевірці викладених ним у даному зверненні фактів і обставин, для чого створити умови для реалізації його можливостей: особисто викласти аргументи особі, що безпосередньо перевіряє викладені ним факти, та брати участь у перевірці поданої ним заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті особою, яка проводить службове розслідування; бути присутнім на засіданні органу, що буде приймати рішення за наслідками службового розслідування.
Листом Державного бюро розслідувань від 29.07.2019р. № К-4336оп/9-19 позивача повідомлено про те, що відповідно до інформації наданої Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Єрофєєвим Є.В., у кримінальному провадженні № 0000101 від 02.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України, 14.03.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження. Цього ж дня матеріали кримінального провадження для перевірки законності та обґрунтованості прийнятого рішення направлені до Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України. На теперішній час, вищевказана постанова визнана законною та такою, що не підлягає скасуванню.
Одночасно з цим, у кримінальному провадженні № 000415 від 12.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, на цей час проводяться дії спрямовані на отримання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження № 0000101 від 02.07.2018 року.
Щодо кримінального провадженні № 0000309 від 22.03.2019 року ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України повідомлено, що досудове розслідування триває та заплановано проведення ряду слідчих дій.
Поряд з вищевикладеним наголошено, що у відповідності до положень ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Предмет, строки, суб`єкти та процесуальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регулюються ст. 303-307 КПК України.
Позивач вважаючи, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність в частині неналежного розгляду і вирішення його звернення звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства, ознайомившись із доводами представників сторін, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно з ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.07.2019р. ОСОБА_1 звернувся до директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. із заявою № К-4336/оп щодо сприяння у поновленні порушених прав.
Як вбачається зі змісту вказаної заяви та, зокрема, її прохальної частини позивач фактично просив відповідача призначити та провести службове розслідування з метою виявлення причин допущення слідчими ТУ ДБР (Київ) процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309.
Одночасно, позивач просив:
- вжити заходи для покрашення організації діяльності ТУ ДБР (Київ) шляхом усунення, виявлених службовим розслідуванням, причин і умов допущення процесуальних помилок про які ідеться у заяві;
- надати письмову відповідь на дане звернення у який навести встановлені, за результатами службового розслідування, причини і умови допущення слідчими ТУ ДБР ( Київ ) Єрофеєвим Є.В і Гончаруком О.Г. процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000415 (№ 0000101) та № 0000309;
- забезпечити його участь у перевірці викладених ним у даному зверненні фактів і обставин, для чого створити умови для реалізації його можливостей: особисто викласти аргументи особі, що безпосередньо перевіряє викладені ним факти, та брати участь у перевірці поданої ним заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті особою, яка проводить службове розслідування; бути присутнім на засіданні органу, що буде приймати рішення за наслідками службового розслідування.
Також, позивач просив надіслати на його адресу копію акта, яким буде призначене службове розслідування.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи лист Державного бюро розслідувань від 29.07.2019р. № К-4336оп/9-19 не містить жодних доводів щодо наявності або відсутності підстав для проведення службового розслідування про призначення якого просив позивач.
Більше того судом встановлено, що поза увагою залишено прохання позивача про створення умов для можливості особисто викласти аргументи особі, що безпосередньо перевіряє викладені ним факти, та брати участь у перевірці поданої ним заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті особою, яка проводить службове розслідування; бути присутнім на засіданні органу, що буде приймати рішення за наслідками службового розслідування.
У вищевказаному листі відповідач фактично обмежився посиланнями на кримінальні провадження про які зазначав позивач у своїй заяві, цитуванням ч. 5 ст. 40 КПК України щодо самостійності процесуальної діяльності слідчого та повідомленням про те, що предмет, строки, суб`єкти та процесуальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регулюються ст. 303-307 КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності директора ДБР Труби P.M., щодо належного розгляду і вирішення заяви позивача від 01.07.2019р. вх. № К- 4336/ОП по суті викладених вимог є такими, що підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене та з метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.07.19 вх. № К- 4336/ОП та надати відповідь по суті викладених вимог.
Водночас, позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії пов`язані із призначенням та проведенням службового розслідуванням та наданням письмової відповіді на його заяву з включенням до неї відомостей про таке службове розслідування є такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (тут і далі в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», забороняється незаконне втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших фізичних або юридичних осіб у діяльність Державного бюро розслідувань.
Будь-які вказівки, пропозиції, вимоги, доручення, спрямовані до Державного бюро розслідувань та його працівників, що стосуються питань досудового розслідування в конкретних кримінальних провадженнях, є неправомірними і не підлягають виконанню. У разі отримання такої вказівки, вимоги, доручення тощо працівник Державного бюро розслідувань невідкладно інформує про це в письмовій формі Директора Державного бюро розслідувань.
Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», з метою запобігання і виявлення правопорушень у діяльності працівників Державного бюро розслідувань в його складі діють підрозділи внутрішнього контролю, що підпорядковуються безпосередньо Директору Державного бюро розслідувань. Підрозділи внутрішнього контролю діють у складі центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань.
Підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань має такі обов`язки, зокрема, проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань
Згідно з ст. 25 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», для розгляду питань застосування дисциплінарних стягнень до працівників Державного бюро розслідувань утворюється Дисциплінарна комісія у складі п`яти осіб. До складу Дисциплінарної комісії входять три особи, визначені Радою громадського контролю при Державному бюро розслідувань.
Склад та положення про Дисциплінарну комісію Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
Дисциплінарна комісія на підставі службового розслідування, що проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення.
Рішення про застосування дисциплінарного стягнення приймає Дисциплінарна комісія. Зазначене рішення може бути оскаржено до суду.
Так, суд зазначає, що наразі діє Інструкція про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників ДБР затверджена наказом ДБР від 20.01.2020р. № 9 (далі Інструкція № 9).
Пунктом 1, 2 розділу ІІ Інструкції № 9 визначено перелік підстав для проведення службового розслідування.
Зокрема, підставами для проведення службового розслідування є наявність даних про:
1. невиконання чи неналежне виконання обов`язків;
2. незаконне розголошення інформації з обмеженим доступом, що стала відома працівнику у зв`язку з виконанням ним своїх повноважень;
3. перевищення своїх повноважень, якщо таке перевищення не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;
4. публічне висловлювання, що є порушенням презумпції невинуватості;
5. негативні результати перевірки на доброчесність або моніторингу способу життя працівника;
6. порушення правил професійної етики;
7. використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або неправомірних особистих інтересах інших осіб;
8. недодержання законодавства про державну службу;
9. порушення працівником Бюро вимог, заборон або обмежень, встановлених Законом України «Про Державне бюро розслідувань»;
10. подію, яка сталася за участі працівника Бюро та викликала негативний суспільний резонанс;
11. вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або іншого порушення Закону України «Про запобігання корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням Директора Бюро стосовно працівника центрального апарату Бюро та відповідно директора територіального управління Бюро стосовно працівника територіального управління;
12. виявлення порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави, захисту викривачів або іншого порушення цього Закону за приписом Національного агентства з питань запобігання корупції;
13. порушення встановленого законом порядку і строків подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави;
14. реєстрацію в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне працівником Бюро кримінальне правопорушення;
15. загибель або травмування працівника Бюро, самогубства або спроби самогубства працівника Бюро;
16. скоєння дорожньо-транспортної пригоди на службовому автомобілі Бюро, внаслідок якої загинув (ли) чи отримав (ли) тілесні ушкодження працівник Бюро або інші особи;
17. керування працівником Бюро службовим транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння;
18. неправомірне застосування або використання працівником Бюро вогнепальної зброї, застосування спеціальних засобів або заходів фізичного впливу та інших засобів ураження, особливо коли це призвело до поранення, травмування або смерті;
19. утрату або викрадення табельної, нагородної, добровільно зданої або вилученої зброї або боєприпасів;
20. утрату або викрадення спеціальних засобів;
21. утрату або викрадення матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку, речових доказів; а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження;
22. розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом, порушення режиму секретності;
23. утрату або викрадення у працівника Бюро документів, які посвідчують його належність до Бюро;
24. відмову від проходження щорічного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа;
25. за інформацією інших правоохоронних органів;
отримання інформації про скоєння інших дій, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення, а щодо осіб рядового та начальницького складу Бюро також з підстав, визначених Дисциплінарним статутом Національної поліції України.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини працівника Бюро.
Водночас, розділом ІІІ, VI Інструкції № 9 регламентовано призначення службового розслідування та порядок його проведення.
Так, відповідно до пункту 1-3, 5 розділу ІІІ Інструкції № 9, у разі встановлення Управлінням внутрішнього контролю Бюро підстав, за наявності яких може бути проведено службове розслідування, відповідна доповідна (або рапорт) скеровуються Директору Бюро для прийняття рішення.
Рішення про проведення службового розслідування оформлюється наказом Бюро.
Проєкт наказу про призначення службового розслідування готує Управління внутрішнього контролю Бюро, яким встановлено наявність підстав для проведення службового розслідування.
Початок службового розслідування визначається наказом про його призначення.
Згідно з пунктом 1-4 розділу VI Інструкції № 9, службове розслідування відносно працівників Бюро проводиться Управлінням внутрішнього контролю Бюро.
Керівник Управління внутрішнього контролю Бюро контролює хід службового розслідування і, у разі потреби, дає обов`язкові для виконання доручення особам, які уповноважені на проведення службового розслідування.
До проведення службового розслідування, у разі необхідності, можуть залучатись працівники інших структурних підрозділів Бюро з урахуванням їх професійних навиків, досвіду та кваліфікаційного рівня.
Залучення до проведення службового розслідування безпосередніх керівників або підлеглих особи, стосовно якої його призначено, а також інших осіб, що можуть бути зацікавлені у результатах відповідного розслідування, не допускається.
З вищевикладеного суд приходить до висновку проте, що Директор Бюро наділений сукупністю прав та обов`язків, що надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішення щодо призначення службового розслідування, у межах компетенції - є дискреційними.
Дискреційні повноваження - сукупність прав і обов`язків, що дають можливість діяти на власний розсуд у межах закону. Дискреційні повноваження є елементом компетенції, і їх використання повинно відбуватися лише у рамках закону, що відповідає принципу законності та зміцнює законність. Власний, вільний розсуд - це повноваження, надані особі, яка наділена владою, вибирати між двома або більше альтернативами, коли кожна альтернатива законна. Суть розсуду полягає у вольовому співвіднесенні доцільності і законності.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 07.05.2020р. у справі № 821/958/17, адміністративне провадження №К/9901/49015/18.
Більше того, суд наголошує, що для призначення та проведення службового розслідування необхідно встановити факт наявності визначених законодавством підстав, однак, по-перше, встановлення наявності/відсутності таких підстав не є предметом цього спору, а позивачем до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності таких підстав не надано.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати наказ (розпорядження) відповідному підрозділу внутрішнього контролю ДБР на проведення службового розслідування для з`ясування причин допущення слідчими ТУ ДБР у м. Києві процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у звернення від 01.07.19 вх. № К-4336/ОП, та умов, що сприяли незаконній поведінці слідчих є такими, що задоволенню не підлягають.
Так само, не підлягають задоволенню вимоги позивача зобов`язання відповідача направити копію наказу (розпорядження) Директора ДБР на проведення службового розслідування у мою поштову адресу та забезпечити участь позивача у службовому розслідуванні, для чого передбачити у відповідному наказі (розпорядженні) директора ДБР, на проведення службового розслідування, заходи по забезпеченню умов для реалізації мною можливості: особисто викласти аргументи службовій особі підрозділу внутрішнього контролю ДБР, що безпосередньо перевіряв викладені мною факти, та брати участь у їх перевірці; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті службовою особою підрозділу внутрішнього контролю ДБР, яка проводить службове розслідування; знайомитися із матеріалами службового розслідування; бути присутнім на засіданні Дисциплінарної комісії ДБР, що буде приймати рішення за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування, а також надати письмову відповідь на звернення позивача від 01.07.19 вх. № К - 4336/ОП у який навести: відомості про встановлені, за результатами службового розслідування, причини допущення слідчими процесуальних помилок під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, про які ідеться у звернення від 1.07.19 вх. № К-4336/ОП, та з`ясовані службовим розслідуванням умови, що сприяли цим помилкам; зміст рішення Дисциплінарної комісії ДБР за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування; зміст рішення Директора ДБР з приводу виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до службових осіб ТУ ДБР у м. Києві, винних у неефективності і надмірній тривалості досудового розслідування у вказаних вище кримінальних провадженнях; зміст рішення директора ДБР щодо заходів, які необхідно вжити для усунення виявлених службовим розслідуванням недоліків у роботі ТУ ДБР у м. Києві, як такі, що є похідними та наразі є такими, що заявлені на майбутнє, оскільки службове розслідування не призначено та не проведено.
З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов має бути задоволено частково.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Керуючись ст. 77, 122, 123, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Директора Державного бюро розслідувань Труби P.M. щодо належного розгляду і вирішення заяви позивача від 01.07.2019р. вх. № К- 4336/ОП по суті викладених.
3. Зобов`язати Директора Державного бюро розслідувань повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.07.2019р. вх. № К- 4336/ОП та надати відповідь по суті викладених в ній вимог.
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.
Суддя Я.І. Добрянська