Справа № 673/388/20
Суддя: Дворнін О. С.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 673/388/20
Провадження № 2-а/673/18/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" вересня 2020 р. м.Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

що діє як адміністративний суд

в складі : головуючий суддя Дворнін О.С.

при секретарі судового засідання Демчишиній Н.Г.

з участю позивача ОСОБА_1 та представника адвоката Березюка В.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до сержанта поліції Летичівського відділу поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області Федорука Олександра Олександровича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом до суду, вказавши, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2186134 від 02.03.2020 року, яка була ухвалена сержантом поліції ЛВП ГУНП в Хмельницькій області Федоруком О.О., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень за те, що 02.03.2020 року біля 11 год. 12 хв. він, рухався по вул..Радянській, поблизу будинку № 28 в смт. Летичів Хмельницької області, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER«, д.н.з. НОМЕР_1 який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.31.3.Б. Правил дорожнього руху України.

В своєму позові позивач стверджував, що він жодних порушень Правил дорожнього руху України не вчиняв, оскільки його автомобіль не підлягає обов`язковому контролю в силу його технічних характеристик, тому вказана постанова є протиправною, винесена з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку із чим просить суд задовільнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити із викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проте подав на адресу відзив в якому зазначив, що оспорювана постанова є законною, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказаний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, судом враховується, що згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В свою чергу, положеннями ст. 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров?я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені положеннями Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ (далі Закон № 3353-ХІІ).

Положеннями ст. 29 вказаного Закону визначено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Разом з тим, ст.33 Закону встановлені основні вимоги щодо технічного стану транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, зокрема, вказано, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку. При цьому, обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

В свою чергу, статтею 35 Закону також визначено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Частина перша статті 35 із змінами, внесеними згідно із Законом № 901-VIII від 23.12.2015\

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Частину другу статті 35 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 1303-VII від 03.06.2014\

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Частина п`ята статті 35 із змінами, внесеними згідно із Законом № 901-VIII від 23.12.2015\

Перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб`єктами проведення обов`язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Частину дев`яту статті 35 виключено на підставі Закону № 5316-VI від 02.10.2012\

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

Забезпечення суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю бланками протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу, а також доступом до загальнодержавної бази даних про результати обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюється на платній основі. Порядок забезпечення суб`єктів проведення обов`язкового технічного контролю бланками протоколів, доступом до зазначеної загальнодержавної бази даних та розмір плати за надання таких послуг встановлює Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, які належать військовим формуванням, Міністерству внутрішніх справ України, Національній поліції, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту, покладається на ці формування та органи.

В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України № 137 від ть30.01.2012 року затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (надалі - Порядок №137) положення якого стосовно періодичності проведення обов`язкового технічного контролю повністю дублюють приписи Закону № 3353-ХІІ, зокрема, вказаним вище Порядком №137 також встановлена періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форм власності вантажопідйомністю до 3,5 тонн із строком експлуатації більше двох років - два роки.

У відповідності до приписів ст.. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації автобусів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх належності до транспортного засобу загального призначення чи до транспортного засобу спеціалізованого призначення.

При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту,

автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема, із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , - транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER«, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, тип - загальний вантажний фургон малотоннажний, повна маса - 2800 кг, а маса без навантаження - 1692 кг.

При цьому, жодної відмітки, яка б свідчила про належність вказаного транспортного засобу до категорії легкових автомобілів судом виявлено не було.

Таким чином, вказані обставини у своїй сукупності свідчать про належність транспортного засобу позивача до автомобілів вантажних, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю з періодичністю його проходження - кожні два роки.

В свою чергу, суд критично оцінює доводи позивача щодо відображення у полісах обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/9632149 та АО/7019350 ПАТ «НАСК» Оранта» (а.с. 9 та 10) щодо спірного ТЗ позначення його в пункті №8 згаданих полісів, як такого, що не підлягає обов`язковому технічному контролю, оскільки такі поліси не являються нормативно-правовими актами та їх складання пов`язане із значними ризиками суб`єктивних помилок працівників страхових компаній при віднесенні ТЗ до відповідної категорії.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER«, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску не відноситься до транспортних засобів зазначених ч. 2 ст. 35 закону України «Про дорожній рух» і маючи вантажопідйомність до 3,5 тонн та перебуваючи у експлуатації більше двох річного строку, підпадає під загальне правило встановлене ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» про обов`язковість проходження технічного контролю.

В свою чергу, суд також дійшов висновку про відповідність дій сержанта поліції ЛВП ГУНП в Хмельницькій області Федорука О.О. вимогам п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року, відтак вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення до відповідальності не можуть бути визнані протиправними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду даної адміністративної справи відповідач діяв відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а також відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, суд критично оцінює доводи позивача, наведені ним в обґрунтування позовних вимог, як такі, що повністю спростовані відповідачем.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, оскільки матеріали справи містять достатню кількість належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили обґрунтованість висновків про наявність підстав для винесення постанови серії ЕАК № 2186134 від 02.03.2020 року, зокрема, щодо використання позивачем транспортного засобу тип вантажний, який потребує обов`язкового технічного огляду.

Таким чином, враховуючи, що позивачем було представлено суду беззастережні, належні, допустимі та очевидні письмові докази на підтвердження порушення позивачем вимог ПДР України, суд вважає, що оскаржувана постанова у даній справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП є законною, тому визнанню протиправною та скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241-247 та ч. 3 ст. 243 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Роз`яснити сторонам провадження, що судом при прийнятті рішення були застосовані положення частини третьої статті 243 КАС України, тому складання рішення у повному обсязі може бути відкладено на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Деражнянський районний суд Хмельницької області. У разі застосування судом частини третьої ст. 243 КАС України, а також прийняття постанови (рішення) у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії постанови.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. С. Дворнін