Справа № 158/672/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 158/672/20 пров. № А/857/10539/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2020 року у справі №158/672/20 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України (головуючий суддя першої інстанції Костюкевич О.К., місце ухвалення м. Ківерці, дата складання повного тексту 29.07.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

УДМС у Волинській області звернулось до суду з позовом про затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2020 року уповноваженими працівниками УДМС України в Волинській області виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний іноземець проживає в Україні з порушенням перебування на території України іноземних громадян, про що складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.

23.03 2020 року т.в.о. начальника УДМС України у Волинській області прийнято рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні щодо громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 .

23.03.2020 року головним спеціалістом УДМС України у Волинській області складено протокол про адміністративне затримання, у відповідності до ч. 2 ст. 263 КУпАП, про адміністративне затримання було повідомлено посольство Грузії в Україні. Уповноваженими працівниками особа громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена зі слів, також встановлено, що останній прибув в Україну у 1989 року, після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України. Підстав для продовження терміну перебування в Україні в останнього немає. Під час перебування на території України до підрозділів ДМС України у Волинській області та інших областях України щодо продовження термінів чи з інших питань перебування на території України не звертався. На сьогоднішній день підстав для подальшого перебування в Україні в останнього, який знаходиться на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства немає. Разом з тим, у громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 законних джерел доходу, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із подальшим перебуванням в Україні, власного житла не виявлено, а тому позивач просить суд позов задовольнити та видворити громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України; затримати громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до 6-ти місяців для забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2020 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема апелянт звертає увагу суду, що суд першої інстанції в своєму рішенні зазначає, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру України ОСОБА_1 має діючий паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 31.08.2020 та діючий паспорт для виїзду за кордон. Однак зазначає, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України (копія інформаційної довідки додається), паспорт громадянина України у формі картки № НОМЕР_1 виданий 31.08.2018, орган, що видав 1216. В ІП ФМ «Недійсні документи» паспорт громадянина України у формі картки внесений під статусом документа, як «недіючий, знищений», дата знищення документа 04.09.2018, №Акта 1214/1819-19 інформація внесена згідно Постанови Верховного суду України від 07.12.2018, справа 830/3650/16 (скасування набуття громадянства України рішенням ГУ МВС України в Харківській області від 27.09.2010, акт знищення Центрального РВ у м. Дніпрі ГУ УДМС України в Дніпропетровській області), відповідальний підрозділ 1201 (ГУ ДМС України в Дніпропетровській області). Тому виходячи з вищенаведеного відомості про те, що громадянин ОСОБА_1 має діючий паспорт громадянина України та діючий паспорт для виїзду за кордон, є такими що не відповідають дійсності, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що вказаний іноземець знаходиться на території України нелегально. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Коноваленко І.О. заперечила доводи апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та його представники Полячук С.І., Степанюк О.Р. в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Позивач в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника Управління Державної міграційної служби України у Волинській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2020 року у справі №490/977/20 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання іноземця та про видворення за межі України скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11.02.2020 року рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області у адміністративній справі №473/4762/19 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року (справа №127/6622/20, провадження 2-а/127/176/20) в задоволенні позову Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року (справа №127/6622/20, провадження 2-а/127/176/20) - без змін.

17.04.2019 року відповідач звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою про видачу довідки про набуття громадянства України.

10.08.2019 року ОСОБА_1 звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою вирішення питання про продовження терміну його перебування на території України в зв`язку з наявністю підстав для прийняття громадянства України.

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 10.08.2019 року ОСОБА_1 має унікальний номер запису в реєстрі 931 та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

10.08.2019 року у ОСОБА_1 вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 10.08.2019 у відповідача вилучено паспорт громадянина України.

Згідно довідки Консульства Грузії в Україні, громадянство ОСОБА_1 за наказом президента Грузії від 23.12.2011 року припинено громадянство Грузії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального РВ в м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови щодо розгляду заяви про набуття громадянства України та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

ОСОБА_1 має посвідчення інваліда 2-ї групи, видане соціальною службою України. Термін дії посвідчення не встановлений, отже посвідчення є безстроковим.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що позивачем не доведено факт ухилення відповідачем від виконання рішення про примусове повернення до іншої країни, чим порушено вимоги вищевказаних норм законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом № 3773-VI.

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Із змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 07.02.2018 року по справі №743/432/16-а.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ДМС прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження, а також ДМС не надано будь-яких відповідних доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання такого рішення.

В матеріалах справи також відсутні докази про необхідність ідентифікації ОСОБА_1 . Так останній мав паспорт громадянина України, паспорт громадянина України з право виїзду за межі України, зареєстрований в Єдиному держаному демографічному реєстрі, зареєстрований за місцем проживання, має посвідку департаменту соціального захисту. Відносно ОСОБА_1 розглядались справи у судах України різних інстанцій, де не виникало питань що до його ідентифікації.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Разом з цим, як правильно встановив суд першої інстанції, та не заперечується апелянтом, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач приймав рішення відносно відповідача про примусове повернення з території України та докази того, що відповідач ухилявся або ухилятиметься від виконання цього рішення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність передбачених ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для винесення судом рішення про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_1 .

Щодо посилання в апеляційній скарзі позивача щодо відсутності у відповідача на даний час будь-яких документів та наявності підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 10.08.2019 року відповідач звернувся із заявою до Центрального РВ УДМС в Дніпропетровській області про легалізацію його перебування на території України на час проведення процедури, щодо набуття громадянства, та надано весь необхідний перелік документів.

Того ж дня, 10.08.2019 року відповідачем добровільно здано паспорт громадянина України, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується довідкою Центрального РВ УДМС України в Дніпропетровській області, за №2 та за №3 про вилучення паспортів.

Досліджені обставини справи свідчать про той факт, що гр. ОСОБА_1 вжив всіх необхідних та залежних від нього заходів, щодо ідентифікації своєї особи та легалізації знаходження на території Україні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не має наміру ухилятись від виконання рішення про примусове повернення з підстав відсутності документу, що дає йому право на виїзд з території України.

Також судом встановлено, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі №490/977/20 у задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання особи іноземця з метою ідентифікації та подальшого примусового видворення за межі України відмовлено.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі №490/977/20 набрала законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві в особі начальника, підполковника міліції Чайки Н.В., за участі прокурати міста Києва про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо вилучення у ОСОБА_1 паспорта серії НОМЕР_2 , оформленого 24.03.2010 Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві та знищення даного документа та зобов`язано Дніпровський районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві вчинити певні дії шляхом документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України, тобто видати йому паспорт громадянина України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2017 - залишено без змін.

На виконання постанови від 21.03.2017, Окружним адміністративним судом міста Києва 24.09.2020 видано виконавчий лист по справі №826/18401/14.

Інших доводів, які б давали б підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, позивачем не наведено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Положеннями ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2020 року у справі №158/672/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 22.10.2020р.