Справа № 308/3147/20
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3147/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., з участю секретаря судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову позивач вказав, що постановою серії ДПО18 № 756440 від 14.03.2020 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та ч. 1 ст. 122 КУпАП за що накладено штраф у розмірі 425 гривень. Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена неправомірно та вважає її незаконною з наступних підстав:

Відповідно до вимог пункту 1.10 ПДР перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Так 14.03.2020 року, ОСОБА_1 здійснював рух по об`їзній дорозі м. Ужгорода М-08, рухаючись в напрямку від мікрорайону Доманинці до КПП «Ужгород», недоїжджаючи до роз`їзної дороги для вантажних автомобілів прямуючих до «Пункту пропуску для автомобільного сполучення Ужгород», його зупинили працівники поліції нібито за порушення ПДР, а саме перетин суцільної лінії дорожньої розмітки.

З таких підстав, він поліцейському пояснив, що здійснював об`їзд великогабаритних вантажних автомобілів які стояли в черзі (не рухалися) на узбіччі траси в одному напрямку смуги руху, а оскільки транспортні засоби через свої габарити створювали перешкоду то він мав право здійснити відповідний маневр. Хоча навіть здійснюючи об`їзд він не виїхав на зустрічну смугу.

Вказані обставини інспектор проігнорував, при цьому жодного доказу який би вказував факт вчинення вказаного порушення не було.

Натомість незважаючи на відсутність доказів, як зазначає позивач, всупереч п. 2 ст. 32 п. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» без будь яких підстав витребував в нього посвідчення водія яке він відмовився надавати оскільки ПДР не порушив, а доказів які б вказували на вчинення ним правопорушення поліцейський не надав та не досліджував такі, хоча відповідно до ч. 9 наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 р., повинен був такі дослідити. Оскільки ОСОБА_1 правомірно відмовився пред`явити посвідчення водія, поліцейським було притягнуто його до відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія, що не і відповідало дійсності.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної Постанови, в такій вказано на порушення ним правил дорожньої розмітки 1.1. та п. 2.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122 КУпАП, однак будь який з фактів порушення позивачем правил дорожнього руху, не задокументовано, протокол не складався, відеозапис відсутній, свідки відсутні, пояснення в нього не відібрано тощо і як вбачається з оскаржуваної постанови в графі «До постанови додається» жодних доказів на доведеність вчинення ним адміністративного правопорушення до постанови не додано.

Вказані вище обставини та відсутність належних доказів на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, свідчать про недоведеність поліцейським наявності в його діях порушення вимог ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, просить суд скасувати постанову ДПО 18 № 756440 від 14.03.2020 року у справі про адміністративне правопорушення справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутності, у якій зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

У відзиві на позов, зокрема вказується, що 14.03.2020 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби в по об`їзній м. Ужгород помітив автомобіль «Toyota Auris» номерний знак НОМЕР_1 , який порушив ПДР України, а саме: порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, тобто керуючи транспортним засобом перетнув вузьку суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки, чим порушив п.п. 8.5.1 ПДР України чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився ОСОБА_1 . Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.

Під час перевірки документів інспектор встановив що водій керував автомобілем та вимовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1 А ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 8.5.1 та 2.1 А ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 425 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови ДПО18 № 756440 від 14.03.2020 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 гривень за порушення вимоги дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, тобто перетин вузької суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки, чим порушено п.п. 8.5.1 ПДР України та керування транспортним засобом без посвідчення водія.

При складанні відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі йому було роз`яснено права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП складом даного адміністративного правопорушення є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.п. а) п 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії

З долучених відповідачем матеріалів відеофіксації правопорушення прослідковується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та ч. 1 ст. 126 КУпАП, так як на відео чітко видно, що автомобіль ОСОБА_1 Toyota «Auris» номерний знак НОМЕР_1 , зупинився на узбіччі дороги в зустрічному напрямку автомобілів, тобто перетнув вузьку суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки та на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія повідомив, що не має при собі відповідного посвідчення, так як це автомобіль дружини.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Так,згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд має підстави для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови доведено, надано докази, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду. Зокрема такими доказами є матеріали фото- та відео фіксації

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є доведеним.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем надано до суду належні та допустимі докази спростування позовних вимог позивача, позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відомвити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Закарпатської області Н.В. Дергачова