Справа № 380/3232/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3232/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) (далі - відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.08.2020, просить:

- визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати йому підвищення пенсії, як особі що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальних пенсій за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи до пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 з 02.08.1957 до 26.04.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018;

- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановленого ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 05.05.2018 з урахуванням виплачених сум і проводити виплату до настання обставин з яким Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат;

- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 з 02.08.1951 до 26.04.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018 з 05.05.2018.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що ОСОБА_1 є особою, яка визнана реабілітованою, що підтверджується посвідченням реабілітованого серії ВК №23 виданим Виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області, згідно з яким позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». На підставі цього, ОСОБА_1 звернувся до Яворівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою, в якій просив надати пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні (спецпоселенні) на підставі ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018 та провести нарахування підвищення до пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідач листом від 26.03.2020 №1783-2426/К-02/8-1300/20 відмовив в задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що стаття 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачає зарахування стажу у потрійному розмірі особам виселених на спецпоселення, а тому підстав для перерахунку пенсії немає.

Позивач з такою відмовою не погоджується та вважає, що він має право на пільгу та підвищення до пенсії. На підставі викладеного, вважає зазначені дії відповідача протиправними та такими, що вчинені не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 30.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву та заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку, як одержувач пенсії по інвалідності, другої групи загального захворювання з 11.09.1984. Відповідач зазначає, що позивачу, як особі примусово переселеній, в складі пенсійної виплати виплачується підвищення в розмірі 43,52 грн., визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зі змінами, внесеними Законом України №2325-УІІІ від 13.03.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1971-1991 років» громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

З огляду на наведене відповідач вважає, що оскільки ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачає зарахування стажу у потрійному розмірі особам, виселеним на спецпоселення, підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 немає.

Крім цього, відповідач зазначає, що згідно з архівною довідкою №281 від 27.02.2019, яка видана Головним управлінням МВС України у Львівській області, позивач разом з членами своєї сім`ї перебували на спецпоселенні, що не можна вважатись часом тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання або перебування на примусовому лікуванні. З цих підстав вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 11.09.1984 одержує пенсію по інвалідності.

Виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області 27.03.2019 видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно з яким він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до архівної довідки від 27.02.2019 №281, яка видана Головним управлінням МВС України у Львівській області, ОСОБА_2 1906 р.н., ОСОБА_3 1908 р.н. та ОСОБА_1 1939 р.н. 02.08.1951 із села Новини (Немирівського) Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 05.09.1951, були виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Тюменську область, по політичних мотивах, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, з якого звільнені 26.04.1957. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 вищевказані особи були реабілітовані.

ОСОБА_1 13.03.2020 звернувся до Яворівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою, в якій просив надати пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні (спецпоселенні) на підставі ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018 та провести нарахування підвищення до пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

ГУ ПФ України у Львівській області листом від 26.03.2020 №1783-2426/К-02 повідомило позивача про те, що йому, як реабілітованому, виплачується підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Також повідомлено, що відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зі змінами, внесеними Законом України №2325-УІІІ від 13.03.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1971-1991 років», громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Оскільки ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачає зарахування стажу у потрійному розмірі особам, виселеним на спецпоселення, підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 немає.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача та його відповіддю, вважаючи ці дії протиправним та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду за їх захистом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи підстави позову та відзиву, з`ясуванню підлягає наявність чи відсутність підстав для виплати позивачу, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та зарахування часу виселення на спецпоселення у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на момент визнання позивача реабілітованим) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнано реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст. 1 доповнено ч. 3 згідно із Законом №2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено «поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей».

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 визначено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону №1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону №1058-IV, згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Суд встановив, що згідно з архівною довідкою від 27.02.2019 №281, яка видана Головним управлінням МВС України у Львівській області, ОСОБА_2 1906 р.н., ОСОБА_3 1908 р.н. та ОСОБА_1 1939 р.н. 02.08.1951 виселені із села Новини (Немирівського) Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 05.09.1951, на спецпоселення з конфіскацією майна в Тюменську область, по політичних мотивах, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, з якого звільнені 26.04.1957. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 вищевказані особи були реабілітовані.

Відповідно до ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду УРСР від 26.02.1957, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано реабілітованим повністю. Доказів протилежного, відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає йому право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, оскільки такого визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім`ї такої особи, як вказує відповідач.

Зі змісту листа відповідача від 26.03.2020 №1783-2426/К-02 з`ясовано, що позивач з 01.09.2008 відповідно до підпункту 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 отримує розмір підвищення до пенсії 43,52 грн.

Оскільки з 05.05.2018 Законом №962-ХІІ розширено коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962, у тому числі і до позивача, право на перерахунок підвищення до пенсії виникло з 05.05.2018.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що дії відповідача, щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати йому підвищення пенсії, як особі що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальних пенсій за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними, а тому для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановленого ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 05.05.2018, з урахуванням виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищевказаних норм чинного законодавства.

Суд встановив, що ОСОБА_1 примусово виселений на спецпоселення, тобто відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Аналогічних висновків дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.12.2019 у справі №1.380.2019.003600 (провадження № 857/10498/19).

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

За змістом вказаної норми у потрійному розмірі зараховується "час заслання", а не час трудової діяльності у засланні, а відтак вік особи яка перебувала у засланні не має значення для зарахування часу заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи до пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 з 02.08.1957 до 26.04.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018 та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 з 02.08.1951 до 26.04.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018 з 05.05.2018.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 122, 139, 241-246, 250, 262, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати йому підвищення пенсії, як особі що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи до пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 з 02.08.1957 до 26.04.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 05.05.2018 з урахуванням виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 з 02.08.1951 до 26.04.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, вписаними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018 з 05.05.2018.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан