Справа № 460/1586/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1586/20 пров. № А/857/9630/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Іщук Л.П.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача Денисюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року (ухвалене в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Дорошенко Н.О., повний текст рішення складено - 07.07.2020 року) у справі №460/1586/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.09.2018 року № та № .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовлено у задоволенні позову до Головного управління ДПС у Рівненській області (33023 м. Рівне, вул. Відінська,12, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на відсутність підстав для збільшення суми грошового зобов`язання з мита на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами, та з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів. Зазначила, що під час митного оформлення імпортованого в Україну товару за митною декларацією від 14.03.2018 №UA205090/2018/018685 декларантом було подано належні документи, які підтверджували задекларовану митну вартість товару, сплачено необхідні митні платежі до бюджету; митне оформлення завершене. Надходження в подальшому до контролюючого органу документів від митних органів Литовської Республіки не доводять в діях позивача умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів у повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника та вартості товару, що підтверджується рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 10.10.2019 у справі №163/2114/18, яке набрало законної сили та підлягає врахуванню судом. Окрім того вказує, що після завершення процедури митного оформлення відповідач не вправі здійснювати донарахування обумовлених платежів. Також зазначає на невідповідність номерів митних декларацій на які покликається суд у своєму судовому рішенні.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу в установлені судом строки не подав.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що громадянкою ОСОБА_1 за митною декларацією від 14.03.2018 UA205090/2018/018685 (а. с. 55-56) увезено на митну територію України легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні, марка "OPEL" модель "ASTRA SPORT TOURER", календарний рік виготовлення: 2012, модельний рік виготовлення: 2012, призначення: пасажирський, (номер кузова) НОМЕР_2 , тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 1686 см3, потужність: 81 кВт, тип кузова: легковий універсал, кількість місць включаючи водія: 5, колір: сірий, категорія за документами виробника - М1, колісна формула 4х2, виробник "OPEL", DE (графа 31 МД). Країна відправлення: Литва ( графа 15 МД). Валюта та загальна сума за рахунком: 1500 євро; курс валюти: 32,07868500 (графи 22, 23 МД). Відомості про вартість: 59345,57 грн (графа 12 МД. Код МВВ 6 (графа 45 МД). Згідно графи 43 (ліва колонка) Митна вартість, визначена декларантом самостійно за 6 резервним методом.

До митного оформлення декларантом подано документи, зокрема: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 13.08.2012, рахунок-фактура (інвойс) б/н від 13.03.2018; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу № UA205010/2018/311178 від 14.03.2018, що відображено в графі 44 МД та сторонами не заперечується.

При митному оформленні транспортного засобу позивачем сплачені митні платежі: ввізне мито (вид платежу 121) - 5934,56 грн, акцизний податок (вид платежу 185) - 17685,68 грн, податок на додану вартість (вид платежу - 128) - 16593,16 грн (графа 47 МД).

Митне оформлення за митною декларацією UA205090/2018/018685 від 14.03.2018 завершене, товар випущено у вільний обіг, транспортний засіб зареєстровано за позивачем згідно зі свідоцтвом від 17.03.2018 НОМЕР_4 (а. с. 18).

З 11.09.2018 року по 13.09.2018 року відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка дотримання позивачкою вимог законодавства України з питань державної митної справи, повноти та своєчасності нарахування митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України з поданням митної декларації UA205090/2018/018685 від 14.03.2018 року, за результатами якої складено акт перевірки від 14.09.2018 №1993/1700-13-05/ НОМЕР_1 (а.с. 59-64).

За даними акту обумовленої перевірки за результатами порівняльного аналізу документів наданих позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією UA205090/2018/018685 від 14.03.2018 року та документів надісланих митними органами Литовської республіки (а саме: митної декларації № 17LTKR1000TK060827 від 13.03.2018 року; рахунку серії TDT №03630; квитанції про отримання готівки серії TSC №140962 від 13.03.2018 року) вбачається, що здійснено експорт транспортного засобу "OPEL" модель "ASTRA SPORT TOURER", ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 , відправник UAВ "TD Transport", отримувач ОСОБА_1 вартістю 5000 Євро (а.с. 60-61).

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій рахунку фактури серії TDT № 03630 від 13.03.2018, виписаним на ім`я позивача продавцем UAВ "TD Transport" (а.с. 52), квитанцій про отримання продавцем готівки серії TSC №0140962 від 13.03.2018 (а.с. 53), вартість продажу транспортного засобу "OPEL" модель "ASTRA SPORT TOURER", ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 , відправник UAВ "TD Transport", отримувач ОСОБА_1 складає 5000 Євро.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

№ від 26.09.2018 року про визначення позивачу грошового зобов`язання за платежем мито з товарів, що ввозяться на загальну суму (враховуючи штрафні санкції) у розмірі 12630,98 грн;

№ від 26.09.2018 року про визначення позивачу грошового зобов`язання за платежем ПДВ на загальну суму (враховуючи штрафні санкції) у розмірі 27788,16 грн.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами підтверджується обґрунтованість висновку відповідача про те, що за наслідком інформації, отриманої контролюючим органом від уповноважених органів іноземної держави країни відправника встановлено автентичність транспортного засобу, увезеного в Україну позивачем, та вбачається факт заниження позивачем митної вартості товару при імпорті, що мало наслідком заниження обов`язкових митних платежів.

Доводи позивача не спростовують правомірності оскаржених рішень суб`єкта владних повноважень та не дають суду підстав для їх скасування.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 49 МК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною четвертою статті 58 МК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Особливості оподаткування митними платежами товарів, поміщених у відповідний митний режим, визначені у статті 286 та розділі V цього Кодексу, а також у розділах V і VI Податкового кодексу України.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Частиною першою статті 377 МК України встановлено, що товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з п. 187.8 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 190.1 ст. 190 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 351МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом (ч. 9 ст. 351 МК України).

Відповідно до статті 352 МК України, посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані:

1) документи, визначені цим Кодексом;

2) податкова інформація;

3) експертні висновки;

4) судові рішення;

5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення;

6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що митне оформлення обумовленого транспортного засобу здійснено, виходячи з митної вартості, яка самостійно визначена позивачем в особі уповноваженого ним декларанта в графі 43 митної декларації №UA205090/2018/018685 від 14.03.2018.

Отож, на етапі митного оформлення транспортного засобу, органами митного контролю не визначалася митна вартість, ввезеного позивачем транспортного засобу з якої позивачем обраховані митні та податкові платежі.

Як слідує з матеріалів справи, на момент митного оформлення названого товару митні та податкові органи не володіли інформацією від уповноважених органів іноземних держав щодо документально підтвердженої фактичної ціни продажу ввезеного позивачем транспортного засобу, а надані позивачем документи не містили підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості за поданою позивачем декларацією.

Відтак, у відповідача виникли визначені законом підстави для проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачкою вимог законодавства України з питань державної митної справи, повноти та своєчасності нарахування митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України з поданням митної декларації UA205090/2018/018685 від 14.03.2018 року лише на дату отримання відповідної інформації від уповноважених органів іноземних держав.

За наведених положень законодавства, з урахуванням зібраних у справі доказів та обставин справим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно неможливості визначення відповідачем грошового зобов`язання за митними та податковими платежами з товарів митне оформлення яких завершено.

Стосовно ж доводів позивача щодо неможливості урахування, як доказу експортної декларації, поданої до митних органів країни відправника такого транспортного засобу у зв`язку із не завершення митних процедур за обумовленою експортною декларацією та наявністю описок у акті перевірки щодо номеру такої декларації, то колегія суддів зазначає, що окрім зазначених доводів відповідача, фактична ціна продажу (митна вартість) ввезеного позивачем автомобіля в розмірі саме 5000 Євро підтверджується іншими зібраними у справі доказами (серед яких: рахунок серія TDT № 03630 від 13.03.2018, виписаним на ім`я позивача продавцем UAВ "TD Transport" (а. с. 52), квитанція про отримання продавцем готівки серія TSC №0140962 від 13.03.2018 (а. с. 53) і дані вказаних доказів відповідають змісту експортної декларації, копію якої долучено до матеріалів справи.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібрані у справі докази підтверджують обставини щодо заниження вартості ввезеного позивачем транспортного засобу під час митного оформлення з метою випуску у вільний обіг та наявності підстав для донарахування позивачу митних та податкових платежів.

Щодо доводів апеляційної скарги які стосуються покликань позивача на преюдиційність рішення Любомльського районного суду Волинської області від 10.10.2019, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019, у справі № 857/11558/19 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, то колегія суддів також зазначені доводи відхиляє.

Позаяк, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отож, визначення/донарахування контролюючими органами митних та податкових платежів, які підлягають сплаті (у зв`язку із ввезенням на митну територію України певних товарів для вільного обігу) не залежить від наявності в діях/бездіяльності відповідного платника податків такої кваліфікуючої ознаки, як вина.

Натомість, для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення кваліфікуючою ознакою адміністративного проступку є вина особи.

За наведених обставин, наявність рішення Любомльського районного суду Волинської області від 10.10.2019, залишеного без змін судом апеляційної інстанції про визнання протиправним скасування постанови у справі про порушення митних правил не впливає на необхідність визначення правильного об`єкта оподаткування та сплати митних та податкових платежів у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відтак, суд першої інстанції прийшов вірного висновку зазначає, що відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, не виключає відповідальності за вчинення податкового правопорушення, наслідком якого є несплата податкових платежів в розмірі, встановленому податковим законодавством.

Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що при прийнятті оскаржених податкових повідомлень-рішень він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх фактичних обставин, що мали значення для прийняття рішень. Доводи позивача не спростовують правомірності оскаржених рішень суб`єкта владних повноважень та не дають суду підстав для їх скасування.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що не подання суду першої інстанції офіційного перекладу документів, складених на іноземній мові не спростовує обставин щодо заниження митної вартості ввезеного позивачем на митну територію України транспортного засобу, а відтак не є підставою для скасування судового рішення.

На вимогу суду, відповідачем надано переклад документів, складених на іноземній мові, які долучені до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків перелічених у пунктах « а- г» вказаної частини.

Відповідно до п. 6 ч. 6 ст.12 оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб віднесено до справ незначної складності.

Предметом розгляду даного спору є скасування податкових повідомлень - рішень на підставі яких ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму, що вказує незначну складність вказаної справи.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі №460/1586/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.