Справа № 540/2752/20
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2752/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Варняка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа - акціонерне товариство "Банк Форвард" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 14.11.2019 року приватний виконавець виконавчого округу місто Київ Павелків Тетяна Леонідівна відкрила виконавче провадження № 60601780. Боржником, згідно виконавчого провадження № 60601780 є ОСОБА_1 . Стягувачем в виконавчому провадженні № 60601 780 є акціонерне товариство "Банк Форвард". ВП № 60601780 відкрито на підставі виконавчого напису, який видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна. Позивач зазначає, що не має жодних фінансових зобов`язань перед акціонерним товариством "Банк Форвард".

Відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження" позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною, оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем проживання чи знаходження майна боржника. Позивач не має майна та коштів в м. Києві. Наявність рахунку в банку не є підставою для відкриття провадження в м. Києві. Ніколи в своєму житті в місті Київ позивач не проживав.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2019 року (ВП №60601780);

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни зняти арешт з рахунку в AT КБ "Приватбанк" НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 30.09.2020 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

Позивач вимоги суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 23.10.2020 року. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяну Леонідівну надати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 60601780.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справ без його участі.

У судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки невідомі.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, причини неявки невідомі.

26.10.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні ст. 190 ЦКУ. Стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ "Банк Форвард", який знаходить за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105. Тобто, ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_2 та наявних на цьому рахунку грошових коштів. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог, а саме щодо зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни зняти арешт з рахунку в AT КБ "Приватбанк" НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

02.10.2019 року представник стячувача АТ "Банк Форвард" звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. (Павелків Т.Л.) з заявою про примусове виконання рішення (1/1/4-1090/292). У заяві стягувачем зазначено місце знаходження майна боржника (грошових коштів) - рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, 01032. До заяви додано: квитанцію про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису № 2065 від 30.08.2019 року, копію довіреності представника стягувача.

14.11.2019 року приватним виконавцем Вольф Т.Л. (Павелків Т.Л.) розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису № 2065, виданого 30.08.2019 року приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І. та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60601780.

26.12.2019 року відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 60601780.

26.12.2019 року відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 60601780.

Відповідно до довідки акціонерного товариства комерційного банк "Приватбанк" від 16.09.2020 року № 22GRMETIOV6TBHTN6, виданої ОСОБА_1 про те, що у АТ КБ "Приватбанк" має картку № НОМЕР_3 , на яку накладено арешт згідно постанови ВП № 60601780 від 26.12.2019 року при примусовому виконанні виконавчого напису № 2065 від 30.08.2019, що видав приватний нотаріус КМНО Разумова О.І.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини 1 статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин 1 та 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ... виконавчих написів нотаріусів.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України від 02.06.2016 № 1403 "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у позивача відсутнє будь-яке майно в межах виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює діяльність, а саме в місті Київ.

Разом з тим, спірна постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2019 року ВП № 60601780, прийнята приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. (Павелків Т.Л.) за місцезнаходженням АТ "Банк Форвард", у якому позивачем відкритий картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Надаючи оцінку позиції відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 3.1 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року № 2346-III (далі - Закон № 2346-III ) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з ч. 6.1, 6.2 ст. 6 Закону № 2346-III банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам).

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 ст. 7 Закону № 2346-III встановлено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції / визнання неіснуючого існуючим/, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.08.2019р. справі № 922/1293/15.

Суд погоджується із відповідачем, що безготівкові кошти боржника є його майном, проте наявність лише самого карткового рахунку без обліку на ньому коштів не може вважатись майном, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього ж Кодексу).

Поняття "картковий рахунок" було передбачено Постановою НБУ від 19 жовтня 2005 року "Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ №223 від 30 квітня 2010 року.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що "картковий рахунок" є майном в розумінні ст.190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження будь-якого банку.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_2 UAH, від 23.11.2016 року, у валюті гривня, відкритий в АТ "Банк Форвард", який розташований: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Однак, відповідно до листа АТ "Банк Форвард", надісланого суду відповідачем, він містять інформацію лише про наявність самого карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ "Банк Форвард", не зазначено про наявність на ньому грошових коштів.

Тобто на рахунку, відкритого ОСОБА_1 у АТ "Банк Форвард" на час відкриття виконавчого провадження відсутні грошові кошти, відтак - відсутнє майно у розумінні частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 протиправно всупереч вимогам ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" відкрито виконавче провадження № 60601780 з порушенням правил територіальної діяльності приватного виконавця.

Згідно із частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів правомірності, винесеного рішення.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у 1681,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2020 року, тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Щодо іншої частини позовних вимог ухвалою суду від 26.10.2020 року закрито провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, для повернення судового збору у сумі 840,80 грн. позивачу необхідно надати відповідне клопотання до суду.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 14.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60601780.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (посвідчення № 0432 від 29.11.2019, вул. Златоустівська, 55, оф. 61, 62, м. Київ, 01135) судові витрати у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.О. Варняк

кат. 105000000