Справа № 640/9428/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9428/19 Головуючий у І інстанції - Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 травня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 12.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням Відповідач наклав штрафні санкції за прострочення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, за які Позивача вже було притягнуто до відповідальності, а повторне притягнення до відповідальності за одні й ті ж самі порушення вважає протиправними. Окрім того, Позивач звертає увагу, на те, що в оскаржуваному податковому повідомленні рішенні підставою зазначено акт перевірки інакший, ніж той, яким встановлено виявлені порушення. Позивач зазначає про неузгодженість податкових зобов`язань та про неможливість бути двічі притягнутим за одне правопорушення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що одні й ті ж самі податкові накладні, які на думку перевіряючих було зареєстровано з порушенням граничних строків реєстрації, було зазначено в обох Актах перевірок, зокрема в Акті камеральної перевірки та в Акті документальної перевірки, що є порушенням норм діючого законодавства України. З огляду на вищезазначене, ТОВ «Фактор Нафтогаз» вважає, що його було притягнуто до відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення, що увійшли до складу інших перевірок та податкових повідомлень-рішень.

Позивач звертає увагу на той факт, що в оскаржуваному податковому повідомленні рішенні підставою зазначено акт перевірки інакший, ніж той, яким встановлено виявлені порушення (оскаржуване податкове повідомлення рішення винесене за порушення, встановлені актом № 1019/26-15-12-07-20-20/36124497 від 08.02.2019, у той час як в самому податковому повідомленні-рішенні зазначено про те, що акт складений 18.02.2019 року).

Окрім того, Позивач зазначає, що в розрахунках службовими особами ГУ ДПС у м. Києві було допущено грубу математичну помилку, що вплинула на загальну суму штрафних санкцій, які зазначено в ППР. На думку Позивача було здійснено математичне заокруглення, що призвело до фактичного завищення розміру штрафних санкцій.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за результатами камеральної перевірки ТОВ «Фактор Нафтогаз» складено акт № 1019/26-15-12-07-20-20/36124497 від 08.02.2019, яким встановлено порушення Позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

На підставі акту від 08.02.2019 Позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2019 на суму 43 186,69 грн. за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів у розмірі 10 % на суму ПДВ.

У відповідь на скаргу Позивача, отриману 28.03.2019 на податкове повідомлення-рішення, рішенням Державної фіскальної служби України від 21.05.2019 ППР № від 12.03.2019 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - Податковий кодекс).

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац другий підпункт 75.1.1 пункту 75.1).

Статтею 76 Податкового кодексу встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку Позивача про що складено відповідний акт від 08.02.2019 № 1019/26-15-12-07-20-20/36124497 (а.с. 21).

Як убачається з акта перевірки, перевіркою встановлено порушення Позивачем визначених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України граничних термінів реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до статті 201 Податкового кодексу, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абзац перший).

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (абзац четвертий).

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем) (абзаци чотирнадцятий-сімнадцятий).

Відтак, до реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які не надаються покупцю, а також податкових накладних, складених за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, застосовуються граничні строки реєстрації, встановлені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу.

Абзацом вісімнадцятим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу встановлено, що у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно абзаців першого-шостого пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Колегія суддів зазначає, що Відповідачем під час проведення камеральної перевірки були виявлені порушення строків реєстрації податкових накладних, що жодним чином не оскаржується Позивачем.

Натомість, з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення рішення винесене за порушення, які встановлені актом перевірки № 1019/26-15-12-07-20-20/36124497 від 08.02.2019, у той час, як в самому податковому повідомленні-рішенні зазначено про те, що акт складений 18.02.2019, що на думку Позивача є підставою його скасування скасування, оскільки вказає на його протиправність.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було вірно зазначено, що з рішення від 21.06.2019 про виправлення технічної помилки у податковому повідомленні-рішенні № від 12.03.2019 року, яке було надано Відповідачем до суду, вбачається, що останній виправив заявлений Позивачем недолік шляхом викладення реквізитів акту перевірки у наступній редакції «№ 1019/26-15-12-07-20-20/36124497 від 08.02.2019» (а.с. 105).

Отже доводи Позивача про те, що в оскаржуваному податковому повідомленні рішенні підставою зазначено акт перевірки інакший, ніж той, яким встановлено виявлені порушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначене виправлення не змінило суті встановлених Відповідачем правопорушень, та не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2019.

Щодо доводів Позивача про неузгодженість грошових зобов`язань за жодним з податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Зі змісту пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно до пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Таким чином, у разі визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань, зокрема, за результатами перевірок, платнику податків надсилається податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до п. п. 56.1, 56.3 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (пп. 56.17.1 п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пп. 56.17.5 п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що податкове зобов`язання вважається узгодженим по закінченню встановленого строку, або настання однієї з передбачених подій, у той час як податкове повідомлення-рішення може бути підставою виникнення узгодженого податкового зобов`язання, оскарження виникнення якого не є предметом даної справи, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо доводів Позивача про повторне притягнення до відповідальності за однакові порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Право особи не бути притягнутою до відповідальності двічі корелює з обов`язком суб`єктів владних повноважень не порушувати згаданий припис Основного закону, у той же час кожне правопорушення має унікальний склад, обов`язковий для встановлення.

Як зазначає Позивач, в обґрунтування обставин притягнення його до відповідальності за одне й те саме правопорушення, за результатами документальної планової виїзної перевірки ТВО «Фактор Нафтогаз з питань дотримання податкового, валютного законодавства, дотримання справляння єдиного внеску та іншого законодавства складено акт № 15/26/15/14/02/02/36134497 від 18.01.2019, у якому досліджені деякі з податкових накладних, що увійшли до складу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, зокрема ПН № 206 від 16.09.2018, № 184 від 16.09.2018, № 421 від 16.09.2018, проте колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що згадані податкові накладні досліджувались в акті № 15/26/15/14/02/02/36134497 від 18.01.2019 та акті № 1019/26-15-12-07-20-20/36124497 від 08.02.2019, такі накладні не увійшли до складу податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2019.

Зважаючи на те, що акт перевірки є документом інформативного характеру, в якому визначаються встановлені правопорушення, колегія суддів звертає увагу, що притягнення до відповідальності, зокрема, накладення штрафу, відбувається саме на підставі податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт перевірки № 15/26/15/14/02/02/36134497 від 18.01.2019 жодним чином не стосуються оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2019 та акту перевірки від 08.02.2019 та зазначає, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням Позивача не було притягнуто до відповідальності за порушення, що увійшли до складу інших перевірок та податкових повідомлень-рішень.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз", викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко