Справа № 240/9952/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Житомир

справа № 240/9952/20

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0625 від 23.04.2020 форми "Ф" Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем неправомірно прийнято оскаржуване податкове повідомленням-рішенням, якими їй визначено суму податкового зобов`язання за 2019 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Зазначає, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з 2017 року належить в рівних частках її онукам, а саме ОСОБА_2 (1/2 частки) та ОСОБА_3 (1/2 частки).

Вказує, оскільки не є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому і не є платником податку на зазначене нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

Вважаючи, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує її права та законні інтереси, позивач звернулась до суду з позовом.

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженою особою відповідачем.

16 липня 2020 року представник позивача надіслав до суду заяву (за вх.№25147/20), у якій просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та надав докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

Відповідач у строк, встановлений ч.1ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№28505/20), у якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що позивач є власником житлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до вимог статті 265 Податкового кодексу України контролюючим органом в автоматичному режимі сформоване та направлене позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення про збільшення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік відомості щодо якого наявні у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

06 серпня 2020 року позивач надіслав на електронну адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву (за вх.№28731/20) та 07 серпня 2020 року подав до суду оригінал відповіді на відзив на позовну заяву (за вх.№28779/20), аналогічного змісту із доказами про оплату послуг на правничу допомогу.

Додатково представник позивача зазначає, що немає підстав для визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 об`єкта житлової нерухомості - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, а використання відповідачем, для визначення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості, даних Реєстру прав власності на нерухоме майно не відповідає приписам підпункту 265.3.2 пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 06.06.2012 №228 за ОСОБА_1 05.07.2012 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 186,9 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28-29).

Згідно з рішенням 47 сесії VI скликання Житомирської міської ради "Про місцеві податки та збори" від 10.06.2015 №932 поміж іншого, встановлено на території м.Житомира податок на майно та затверджено Положення про порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (визначає платників податків, об`єкт оподаткування, базу оподаткування, ставки, порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території м.Житомира) додаток № 1 до рішення.

Відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 Положення ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюються зокрема, для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості понад 120 кв.метрів у розмір 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування (а.с.31-32, 33-37).

23 квітня 2020 року Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0625, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об"єктів житлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 697,23 грн (а.с.4).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням Головного управлінням Державної податкової служби у Житомирській області, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Перевіряючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача на його відповідність нормам податкового законодавства та вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як передбачено ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до ст.265 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є складовою податку на майно.

Положеннями п.266.3.1. ст.266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до пп.266.7.1. п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Матеріали справи свідчать, що підставою для розрахунку контролюючим органом суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу та знаходиться за вказаною вище адресою, стали інформаційні дані з Реєстру прав власності на нерухоме майно, копію якого відповідачем долучено до матеріалів справи.

Між тим, суд зазначає, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності, що однозначно передбачено законодавцем у пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України.

Зважаючи на відомості, вказані в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якої міститься у матеріалах справи, щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо реєстрації права власності вказаного об`єкту за ОСОБА_1 - відсутні (а.с.6-9, 51-53, 55-58).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стаття 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає структуру Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розділах якого містяться відомості про право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права.

Відповідно до пункту 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться такі відомості про право власності: 1) форма власності; 2) вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності).

Враховуючи відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо належного у 2019 році на праві власності ОСОБА_1 об`єкта житлової нерухомості, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 , не може виступати суб"єктом оподаткування (платником податку), оскільки зазначене суперечить положенням приписів п.266.1 ст.266 ПК України.

Варто наголосити, що з принципу (презумпції) правомірності дій платника податків року Європейський суд з прав людини вивів правило найбільш сприятливого тлумачення нормативно-правових актів. Так, у справі "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року ЄСПЛ визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення певного важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону"», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. ЄСПЛ наголосив, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків, національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати прибуткового податку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено суду правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення №0-0625 від 23 квітня 2020 року на суму 697,93 грн, яким позивачу визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

В силу приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України), сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем і адвокатським об"єднанням "Аспект", в особі партнера - адвоката ОСОБА_4 укладено Договір про надання правової допомоги №10/05/20 від 20.05.2020. Відповідно до якого сторони обумовили, що за надання правової допомоги позивач сплачує адвокатському об"єднанню винагороду. Документ, що підтверджує факт надання та отримання правової допомоги та є підставою для здійснення оплати є Акт прийому-передачі послуг, підписаний сторонами, який містить Звіт щодо наданих юридичних послуг (а.с.19-20).

Відповідно до Акту прийому-передачі послуг №20 від 13.07.2020 та Звіту щодо наданих юридичних послуг на виконання умов Договору про надання правової допомоги №10/05/20 від 20.05.2020, адвокат адвокатського об"єднання "Аспект" - ОСОБА_4 витратив 4 години на надання ОСОБА_1 юридичних послуг в межах адміністративної справи №240/9952/20, загальною вартістю 2000 грн (а.с.21).

Окрім того, згідно з Актом прийому-передачі послуг №36 від 06.08.2020 та Звітом щодо наданих юридичних послуг на виконання умов Договору про надання правової допомоги №10/05/20 від 20.05.2020, адвокат адвокатського об"єднання "Аспект" - ОСОБА_4 витратив 3 години на надання ОСОБА_1 юридичних послуг у межах адміністративної справи №240/9952/20, загальною вартістю 1500 грн (а.с.59).

Оплата позивачем правничої допомоги підтверджується дублікатами чеків №0.0..1 від 15.07.2020 та №0.0..1 від 06.08.2020, на суму 2000 грн та на суму 1500 грн, відповідно (а.с.18, 50).

Суд зазначає, що в Акті прийому-передачі послуг №20 від 13.07.2020 вказано, що адвокатські послуги надаються в межах адміністративної справи №240/9952/20, що знаходиться у провадженні Богунського районного суду м.Житомира.

Однак, суд наголошує, що помилки і неточності, виявлені в поданих документах, якщо їх наявність не є перешкодою для розуміння змісту викладених відомостей, не є підставою для спростування доказів (документів), що у своїй сукупності підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи ціну позову, конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, суд дійшов до висновку, що сума витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 3500 грн, заявлена до відшкодування, є обґрунтованою.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 134, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, Житомир, 10003, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області №0-0625 від 23 квітня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 840 (вісімсот сорок) грн 80 (вісімдесят) коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п"ятсот) грн 00 (нуль) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено у повному обсязі 21 жовтня 2020 року.

Суддя А.В. Горовенко