Справа № 120/5418/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2020 р. Справа № 120/5418/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось головне управління Пенсійного фонду України у Вінницького області до управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю постанови державного виконавця про накладення штрафу в сумі 5100 грн. за невиконання рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4556/18-а. Позивач переконаний, що постанова апеляційного суду в частині здійснення перерахунку та нарахування пенсії стягувача виконана. Відносно виплати донарахованих на користь пенсіонера ОСОБА_1 сум у цій частині рішення суду залишилось не виконаним з незалежних від управління причин, в зв`язку з відсутністю відповідних коштів на ці цілі. Дані обставини, на думку позивача, є поважними, у розумінні ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Також позивач вказує, що ним добровільно вжито (перерахунок пенсії) та вживаються (виплата пенсії) дії на виконання рішення суду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. В той же час, на переконання позивача, скасування з 22.07.2020 року в судовому порядку п. п. 1, 2 Порядку № 649 не впливає на виконання судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 , оскільки правовідносини між сторонами виникли в період дії вказаного Порядку.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що дії державного виконавця при прийняті оскаржуваної постанови, а також сама постанова від 22.09.2020 року про накладення штрафу є такою, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законом. Зауважує, що у нього на виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий 21.08.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом, згідно якого управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці зобов`язано виплатити нараховану ОСОБА_2 пенсію з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум. Однак рішення суду залишається невиконаним, оскільки відсутнє документальне підтвердження щодо здійснення нарахування та виплати пенсії стягувачу без обмеження її максимальним розміром. Тому державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу у відповідності до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Окремо відповідачем до суду подано клопотання про залучення до участі в справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

В клопотанні вказано, що рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси стягувача по виконавчому провадженню.

Дослідивши подане клопотання та матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Предметом даного спору є постанова державного виконавця про накладення штрафу на орган пенсійного фонду та стосується виключно його фінансових зобов`язань.

Таким чином відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача, оскільки в ньому не обґрунтовано, яким саме чином рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки ОСОБА_2 .

Також відповідачем подане клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Клопотання мотивоване тим, що штраф на боржника з даних підстав накладено вперше та Вінницьким окружним адміністративним судом ще не розглядався. Зокрема, представник відповідача переконаний, що дана категорія справи, у зв`язку із складністю, кількістю учасників справи та особливостями предмету доказування, не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Наведені обставини, на думку представника відповідача, є підставою для розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 5 ст. 12 КАС України).

Частиною 6 ст. 12 КАС України визначено перелік категорій справ незначної складності для цілей Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, суд зауважує, що такий перелік не є вичерпним і в силу вимог п. 10 ч. шостої ст. 12 КАС України справами незначної складності є також справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Перелік цих справ відповідає справам, визначеним у пунктах 1-4 ч. 4 ст. 12 КАС України.

В силу вимог ч. 1 ст. 260 КАС України про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Отже, змістовний аналіз вказаних вище норм процесуального закону вказує на те, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка адміністративна справа, окрім тих справ, які обов`язково повинні розглядатися судом у загальному позовному провадженні, перелік яких чітко передбачений у ч. 4 ст. 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України. Окрім цього, саме суд визначає форму адміністративного судочинства для розгляду конкретної справи і згідно з вимогами п. 4 ч. 9 ст. 171, ч. 1 ст. 260 КАС України питання про це вирішується в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі.

Як слідує із матеріалів справи, предметом спору, який виник між сторонами є перевірка правомірності накладення на позивача (боржника) штрафу згідно постанови державного виконавця щодо виконання виконавчого листа № 120/4656/18 від 21.08.2019 року, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом про здійснення нарахування та виплати пенсії стягувачу за період з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд вважає за необхідне вказати, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено ст. 287 КАС України, зокрема, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За правилами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Як зазначено в ухвалі суду від 07.10.2020 року, висновок суду про можливість розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні) мотивований тим, що за характером спірних правовідносин, предметом доказування і складом учасників ця справа має ознаки адміністративної справи незначної складності та не належить до категорії тих адміністративних справ, які можуть розглядатися виключно за правилами загального провадження. Разом із тим, враховуючи предмет судового оскарження, однією з особливостей такої категорії справ є скорочені строки розгляду, що забезпечує додаткову гарантію швидкого вирішення даної справи.

Доводи, наведені представником відповідача у клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, вказаних висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для прийняття рішення про зміну обраного судом порядку розгляду справи.

Крім того, частиною 1 ст. 262 КАС України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.

Отже, розгляд судом адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін дає можливість учасникам справи сповна реалізувати свої процесуальні права, визначені, зокрема, у статтях 44, 47 КАС України.

При цьому сторони перебувають в однаковому процесуальному становищі щодо можливості реалізації таких прав.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо застосування обмежень граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті йому щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017 року - неправомірними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці виплатити нараховану ОСОБА_2 пенсію з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

21.08.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом у даній справі видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19.09.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60106999, надано боржнику строк для надання відповіді та документального підтвердження щодо виконання рішення суду.

Листами Головного управління від 04.10.2019 року № 2970/10-1-51/08, від 19.11.2019 року № 4053/10-1-51/08, від 17.01.2020 року № 0200-0802-5/525, від 13.08.2020 року № 0200-0802-5/37344, від 16.09.2020 року № 0200-0802-5/43493 повідомлено державного виконавця, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року добровільно виконана до відкриття виконавчого провадження. В обгрунтування виконання рішення суду позивач посилається на норми абз. 4 п. 13 розділу ХV Закону № 1058 (в редакції від 09.08.2005 року) зазначає, що розмір пенсії, щомісячного грошового утримання з урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій та інших доплат, перевищує 90 % максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників тому пенсія або щомісячне довічне грошове утримання виплачується в сумі, що не перевищує зазначений розмір. Посилається, що з дати призначення пенсії ОСОБА_2 існувало та існують норми, які регулюють саме обмеження максимального розміру пенсії.

Крім того в листах позивачем наголошено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18 вирішувались вимоги стягувача щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.03.2017 року, тобто ті порушення, які існували на момент розгляду справи по суті.

Підсумовуючи зазначене на думку позивача ним виконано рішення суду та стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром до моменту набрання рішенням суду законної сили, а саме 03.07.2019 року, в наслідок чого розмір пенсії склав з 01.03.2017 року - 12646,06 грн., з 01.03.2018 року - 17333,95 грн., з 01.03.2019 року - 17333,95 грн., з 01.03.2020 року - 17333,95 грн.

Поряд із цим наголошено, що згідно протоколу за № ОР 61, за період з 01.03.2017 року по 03.07.2019 року стягувачу нараховано 65053,09 грн. Виплата донарахованих сум здійснюватиметься з урахуванням Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, який затверджений постановою КМУ від 22.08.2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".

Не погоджуючись з позицією пенсійного органу, на вимогу державного виконавця Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради здійснено перевірку перерахунку пенсії ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду, про що винесено відповідні звіти, в яких зазначено, що після перерахунку розмір пенсії складає: з 01.03.2017 року - 12643,06 грн., з 01.03.2018 року - 17333,95 грн. З 01.03.2019 року перерахунок не проведено, тому виплата пенсії продовжується в розмірі 17333,95 грн.

Крім того, на виконання вимог державного виконавця, божником повідомлено, що пенсію стягувач з 01.03.2019 року отримує в сумі 17333,95 грн., яка встановлена на виконання рішення суду без її обмеження, в той час коли максимальне обмеження з 01.07.2019 року встановлено на рівні 15640 грн.

Не погоджуючись з позицією пенсійного органу, відповідач з вернувся до суду апеляційної інстанції із клопотанням про роз`яснення рішення суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а .

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 року роз`яснено постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року стосовно періоду перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 , у якій зазначено про виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром та зазначено, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом не обмежена у часі, а тому вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію, не має підстав обмежувати відповідача при здійснення її нарахування та виплаті певним часовим проміжком.

В подальшому, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.09.2020 року, в рамках виконавчого провадження № 60106999, на боржника, у зв`язку з невиконанням в повному обсязі судового рішення без поважних причин, накладено штраф у розмірі 5100 грн., і зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Дане рішення одночасно є предметом оскарження у даній справі.

Щодо суті позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно частини 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про добровільне виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року до відкриття виконавчого провадження, з урахуванням Порядку № 649.

Управління окремо зауважує, що твердження державного виконавця є хибними, оскільки виплата пенсії стягувачу проводиться без обмеження максимальним розміром в сумі 17333,95 грн. Посилається на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а та зазначає, що надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії стягувача без обмеження її максимальним розміром, саме з 01.03.2017 року, тобто предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром, при здійсненні подальших перерахунків, дане питання не розглядалось, та відповідно, рішення не несе таких зобов`язань в подальшому. Також наголошує, що насправді зобов`язання має закінчену дію, саме "виплатити", що суттєво впливає на зміст резолютивної частини.

Щодо вказаних доводів позивача суд зазначає наступне.

За змістом статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як встановлено з рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року, ним не визначено жодних обмежень відносно застосування кінцевої дати виплати пенсії стягувачу. Виконавчий документ також не містить такого обмеження стосовно завершення дати виплати. Зазначеними документами лише визначено початок строку - з 01.03.2017 року, з якого слід вчинити дії.

Однак, у мотивувальній частині рішення суду, у якій досліджувалось питання стосовно обмеження виплати пенсії стягувача міститься висновок стосовно того, що:

" ОСОБА_2 встановлено розмір пенсії з 2017 році - 12646,06 грн., з 2018 році 17333,95 грн. Однак виплата такої здійснювалась із урахуванням обмежень у 2017 році в сумі 10740 грн., а в 2018 році 13730 грн. та в подальшому 14350 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена ще у 1993 році на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", суд дійшов висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року, є неправомірним."

Отже, судом встановлено, що пенсія стягувачу була призначена ще у 1993 році, та зазначає, що застосування пенсійним фондом обмеження граничного розміру пенсії останнього є неправомірним.

Із зазначеного слідує, що боржника зобов`язано здійснити виплату без обмеження її максимальним розміром та виплачувати без обмеження таких виплат будь яким строком, оскільки судом встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим Законом № 3668-VІ, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, а вказана норма не скасована та є чинною.

Більше того, зазначена позиція підтверджується ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 року, у якій суд роз`яснив прийняте ним рішення від 03.07.2019 року стосовно періоду перерахунку та виплати пенсії стягувачу без обмеження її максимальним розміром, у якій зазначив, що "пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі, а тому, вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, не має підстав у пенсійного органу обмежувати її максимальним розміром".

Суд окремо наголошує, що частиною 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

При цьому боржник не вчинив жодних дій та не звертався до суду з відповідною заявою, а також не звертався і з заявою щодо встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Натомість, на власний розсуд розцінив мотиви суду (як резолютивної, так і мотивувальної частини) та почав їх трактувати у спосіб вигідний органу пенсійного фонду.

Тому посилання пенсійного фонду, що виплата пенсії стягувача проводиться без обмеження її максимальним розміром в сумі 17333,95 грн. є безпідставним та необґрунтованим.

Сам же позивач у наданому ним звіті від 31.07.2020 року за № 08-00-008-40393 зазначає, що після перерахунку пенсії ОСОБА_2 її розмір складає з 01.03.2017 року - 12646,06 грн, з 01.03.2018 року - 17333,95 грн. Також вказує, що з 01.03.2019 року перерахунок пенсії стягувача не проведено, тому виплата пенсії продовжується в розмірі 17333,95 грн.

Статтями 22, 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Тобто, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з одного боку відповідач не допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача та не обмежив його пенсію до встановленого максимального розміру 14970 грн, а з іншого, на власний розсуд застосовує обмеження та не здійснює перерахунок пенсії відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року за № 418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9.08.2005 року № 713.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про ігнорування пенсійним фондом постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2019 року у справі № 120/4656/18-а та вказує на систематичне її не виконання. Відтак залишення розміру пенсії стягувачу на рівні 2018 року без подальшого проведення такого перерахунку, є безпідставним та грубим порушенням норм чинного законодавства при виконанні рішення суду.

Відносно невиконання рішення суду в частині здійснення виплати пенсії ОСОБА_2 суд зазначає, що судом враховано доводи представника позивача щодо врегулювання процедури проведення виплат пенсій за судовими рішеннями Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".

Однак судом також встановлено, що на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу, так і на момент вирішення судом справи по суті позивачем не надано належних доказів щодо внесення рішення суду у справі № 120/4656/18 до Реєстру, передбаченого Постановою КМУ № 649, яка була чинною до 22.07.2020 року, а також не здійснено виплату належних сум.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу у державного виконавця не було достатніх доказів належного виконання виконавчого листа чи аргументованих пояснень щодо об`єктивних причин його невиконання.

Крім того, додатковою підставою безпідставності доводів позивача щодо застосування Порядку № 649 свідчить та обставина, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Таким чином, з 22.07.2020 року Порядок № 649 визнано нечинним. Відтак із зазначеної дати обов`язок виплати пенсії ОСОБА_2 у розмірі визначеному протоколом ОР 61 не пов`язаний із його застосуванням.

Також суд зазначає про безпідставність посилань позивача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати перерахованої, на виконання судового рішення, пенсії, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, так як такі посилання не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

Між тим, відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги встановлені вище судом факти невиконання пенсійним органом рішення суду до та після відкриття виконавчого провадження, суд доходить висновку про правомірність застосування до позивача штрафу за невиконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно ч. 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у сукупності з наведеними законодавчими нормами, суд доходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу державним виконавцем дотримано вимоги Закону України "Про виконавче провадження" і рішення суб`єкта владних повноважень відповідає критеріям правомірності, закріпленим в ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи викладене адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) до управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович