Справа № 320/5401/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5401/20 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 05.06.2020 про скасування рішення від 08.10.2019 про оформлення набуття громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області забезпечити вилучення відомостей про паспорт громадянина України № НОМЕР_1 від 18.10.2019 на ім`я ОСОБА_1 з бази «Недійсні документи» системи ЄІАС УМП ІП.

10.08.2020 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного ним рішення, яка мотивована тим, що рішення має очевидні ознаки необґрунтованості та протиправності, чим порушується основоположне право особи розраховувати на захист держави, можливості реалізації нею своїх прав і свобод, гарантованих Конституцією України. Дію спірного рішення, на переконання позивача, належить зупинити з метою запобігання можливості застосування до нього передчасної процедури переслідування іноземною державою (екстрадиції), від громадянства якої він відмовився при отриманні українського громадянства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою вжити заходи забезпечення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права, внаслідок чого у випадку відновлення громадянства України позивача, його порушене право на захист держави Україна, закріплене статтею 25 Конституції України, неможливо буде відновити. Також позивач вказує, що стосовно нього вже було застосовано екстрадиційний арешт і до закінчення розгляду справи його може бути передано в країну попереднього громадянства (Білорусії).

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вказуючи про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Також від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів. Також судом відхилено доводи заявника про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, оскільки надання оцінки таким доводам можливе лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, що виходить за межі інституту забезпечення позову.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частиною третьою цієї статті не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

З аналізу наведених норм слідує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених та оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, проте не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є правовою державою.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Приписами статті 25 Конституції України визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного рішення, існує ризик того, що позивач не зможе скористатися правами, гарантованими ст. 25 Конституції та ст. 589 КПК України (відмова у видачі особи (екстрадиції) після ухвалення рішення по суті спору, оскільки приписи рішення суб`єкта владних повноважень реалізуються до їх скасування судом. Тобто, існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України та відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

На переконання судової колегії, саме в цьому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі як громадянина України, а не громадянина іноземної держави.

Як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року в справі № 761/22807/20, до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення питання Офісом Генерального прокурора про його видачу і фактичну передачу (екстрадицію) у зв`язку з притягненням компетентними органами Республіки Білорусь до кримінальної відповідальності застосовано екстрадиційний арешт строком до 25 вересня 2020 року, але не більше дванадцяти місяців з моменту затримання.

Отже, доводи позивача, наведені в заяві про забезпечення позову та настання негативних наслідків для позивача підтверджено належними доказами.

Апеляційний суд вважає, що забезпечення позову таким способом не підмінює собою судове рішення у справі та не вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті, оскільки фактично спір стосується правомірного/неправомірного позбавлення позивача громадянства України, при цьому, ще до вирішення спору позбавляє його прав, які гарантує як Конституція України, так і закони України.

Поряд із цим, колегія суддів погоджується із висновками суду щодо відсутності ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення.

Так, твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази зазначеного доводу позивача, то апеляційний суд вважає вказану підставу недоведеною.

Аналізуючи встановлені обставини та норми права, які врегульовує спірне питання, апеляційний суд приходить до висновку, що захід забезпечення позову, про який йдеться в заяві, є спів мірним із заявленими позовними вимогами, відповідає меті і завданням правового інституту забезпечення позову та не несе негативних наслідків, у тому числі майнових, для відповідача.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення заяви.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року - скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зупинити дію рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 05.06.2020 про скасування рішення від 08.10.2019 про оформлення набуття громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду .

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк