Справа № 127/16773/20
Суддя: Ковбаса Ю. П.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/304/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаса Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Шевчука Сергія Онисимовича про скасування постанови серії ІВ № 00004816 від 27.07.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку ВМР Шевчука С.О. про скасування постанови серії ІВ № 00004816 від 27.07.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач мотивував адміністративний позов наступним.

27 липня 2020 року, головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку ВМР Шевчуком С.О., було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ІВ № 00004816, про те, що 20.07.2020, о 10 год. 20 хв. в м. Вінниця по вул. Гоголя, 1, водій ОСОБА_1 , на транспортному засобу марки «NISSAN» р/н НОМЕР_1 , здійснив зупинку в місцях виїзду з прилеглих територій, чим порушив п. 15.9(и) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 122 КУпАП.

На думку позивача постанова є неконкретизованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його визнав винним інспектор з паркування не здійснював та ПДР України не порушував.

Також позивач в поданому до суду позові вказав, що 20.07.20 року, приблизно о 10 год. він під"їхав до буд. №1, по вул. Гоголя, де поблизу не було жодних забороняючих знаків, зупинив свій транспортний засіб, на достатній відстані від в`їзду до будинку (з прилеглих територій). На його автомобілі марки «Нісан», державний номер НОМЕР_2 , на склі прикріплений знак інваліда. Зупинився я у зв`язку з тим, що йому необхідно було найти і купити ліки в аптеці, а біля найближчих аптек не було місця для паркування.

Крім того знаку паркування для інвалідів у вказаному місці не було, тому він вимушений був зупинитись у зазначеному вільному місці, не перешкоджаючи в`їзду до найближчого будинку, при цьому не створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, визначеному ч. 2 ст. 268 КАС України.

Представник відповідач, в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, також просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Завчасно подавши до суду відзив на позовну заяву з фотоматеріалами, отримані під час фотозйомки правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.07.2020 головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку ВМР Шевчуком С.О., винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ІВ № 00004816, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Як вбачається зі змісту постанови інспектором з паркування встановлено, що 20.07.2020 р. о 10 год. 20 хв. в місті Вінниці по вул.Гоголя, 1 транспортним засобом «Nissan» з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 здійснено адміністративне правопорушення, а саме зупинка в місцях виїзду з прилеглої території, відповідальність за яке, передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, що зафіксоване інспектором з паркування в режимі фотозйомки за допомогою технічного засобу Logic Instrument К80 V2.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно Правил дорожнього руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п.1.3 ПДР).

Згідно з п. 1.10 ПДР, зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно положень підпункту «и)» пункту 15.9 ПДР, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Вимушена зупинка у розумінні ПДР - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху (п. 1.10 Правил).

Прилегла територія у розумінні ПДР - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 Правил).

Системний аналіз зазначених правових норм указує на те, що заборона зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, розповсюджуються до усіх водіїв, які керують транспортними засобами, у тому числі на водії з інвалідністю.

Отже, водії з інвалідністю, що керують автомобілем на який установлений розпізнавальний знак «водій з інвалідністю», не можуть відійти від вимог указаних правил зупинки.

Особливості розгляду справ про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст. 279-1, 279-4 КУпАП.

Відповідно ст. 279-1 КУпАП у разі якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлює відповідальну особу, зазначену у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 279-1 Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що в даному випадку інспектором з паркування здійснено розгляд справи про порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки, із урахуванням особливостей, визначених ст. 279-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Позивач, аргументуючи свою позицію посилається на те, що він є інвалідом 2 групи загального захворювання, до того ж, по вул. Гоголя, не було жодних забороняючих знаків, а ще на лобовому склі прикріплений знак інваліда, тому він вимушений був зупинитись у зазначеному вільному місці, не перешкоджаючи в"їзду до найближчого будинку, при цьому не створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, однак суд відмовляючи у задоволенні позову приймає до уваги, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Крім того, як вбачається з фотофіксації обставин правопорушення водій транспортного засобу марки «Nissan», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , здійснив зупинку з правої сторони дороги по вул. Гоголя, 1, поруч виїзду з прилеглої території. Факт здійснення зупинки належного позивачу транспортного засобу з порушенням ПДР, зафіксовано на фотознімках, які зроблені інспектором з паркування за допомогою технічного приладу «Logic. Instrument К80 V2», про що здійснено відмітку у спірній постанові.

Фотознімки із відображенням автомобіля марки «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 (GPS координати: 49.233168.28.457401; дата 20.07.2020, час 10:22) та дані про відстань місця зупинки транспортного засобу від прилеглих територій, містять інформацію про те, що транспортний засіб був зупинений за 3102 мм (З метра 10 сантиметрів) від прилеглої території, що підтверджено заміром такої відстані, тобто ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій, що є порушенням правил зупинки транспортних засобів (підпункт «и)» пункт 15.9 ПДР).

До того ж, позивач у своєму позові підтверджує та жодним чином не спростовує факт того, що транспортний засіб був зупинений по вул. Гоголя, 1 у м. Вінниця, ближче 10м від виїздів з прилеглої території. Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не надано суду докази та переконливі обґрунтування того, що ним не було вчинено правопорушення, яке йому інкримінується, натомість останній підтвердив вчинення ним правопорушення, але аргументував це вимушеною мірою.

Частиною 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері вчення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне рушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем було надано до суду обґрунтовані докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач виконав вимоги КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, оскільки суду надані докази, які визнані судом як такі, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 122, 293 КУпАП, ст. 90, 77, 227, 228, 241 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Шевчука Сергія Онисимовича про скасування постанови серії № 00004816 від 27.07.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя