Справа № 200/9221/20-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 р. Справа№200/9221/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Селидіввугілля» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.10.2020 року позивач - Державне підприємство «Селидіввугілля» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вулиця К.Маркса, 41) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Архітектора Городецького, 13) у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна (коштів) Державного підприємства «Селидіввугілля», накладеного на підставі постанов відповідача від 27.05.2016 року та 02.06.2016 року № 42369794;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів Державного підприємства «Селидіввугілля» (що містяться на його рахунках та рахунках його відокремлених підрозділів, відкритих в банківських установах), накладеного на підставі постанов відповідача від 27.05.2016 року та 02.06.2016 року №42369794 та інших.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало зведене виконавче провадження №42369794 про стягнення коштів з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь юридичних осіб та держави. Загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженню з урахуванням постанов про стягнення виконавчого збору становила 342 335 956,74 грн. У зведеному виконавчому провадженні №42369794 відповідачем було накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках боржника та його філіях, про що винесено відповідні постанови від 27.05.2016 року та від 02.06.2016 року №42369794 у межах суми 342 335 956,74 грн. Відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень всі виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчих документів, зазначених у наведених вище постановах про арешт коштів боржника від 27.05.2016 року та 02.06.2016 року - завершені. 24.05.2017 року та 25.05.2017 року державними виконавцями винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам на підставі п.п. 2, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». На даний час у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває чотири інших виконавчих провадження про стягнення коштів з позивача на користь юридичних осіб (ТОВ Компанія «Гірничі машини», Міністерство юстиції України, ДП «Регіональні електричні мережі»). Ці виконавчі провадження 23.11.2018 року зупинені на підставі пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII у зв`язку з поданням виконавчих документів до Державної казначейської служби України.

З посиланням на Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 року № 2021-VIIІ позивач 13.07.2020 року звернувся до відповідача з клопотанням № 1/472 щодо зняття арештів та заборон відчуження майна, накладених у виконавчих провадженнях, в яких боржником є Державне підприємство «Селидіввугілля».

22.09.2020 року на адресу ДП «Селидіввугілля» надійшов лист Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.09.2020 року про відмову в задоволенні наведеного вище клопотання з тих підстав, що на день прийняття державними виконавцями постанов про повернення виконавчого документа стягувачу (24.05.2017 року та 25.05.2017 року) статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» не було передбачено відповідних підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств. Такі підстави з`явилися у пункті 14 ч.1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» тільки з прийняттям Закону № 2658- VIII від 18.12.2018 року.

Позивач вважає, що на нього поширюється дія Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», а тому накладені в усіх виконавчих провадженнях арешти повинні бути зняті відповідачем.

Крім того, з посиланням на ст. 40 Закону України Про виконавче провадження та п.п. 3.19, 3.20 Інструкції про проведення виконавчих дій, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 позивач стверджує, що наслідком завершення виконавчого провадження, у тому числі у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, є зняття арештів, чого відповідачем зроблено не було. Також позивач посилається на загальні положення законодавства про власність, наводить цитати із Закону України Про виконавче провадження, які на його думку дозволяють зняти арешт за рішенням суду.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений на 20.10.2020 року. Зобов`язано відповідача у строк до 20 жовтня 2020 року подати до суду копії постанов державних виконавців, прийнятих у зведеному виконавчому провадженні №42369794 з 2016 року по момент звернення позивача з позовом у даній справі.

19.10.2020 року відповідачем засобами електронного зв`язку був наданий відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало зведене виконавче провадження №42369794 про стягнення коштів з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь юридичних осіб та держави. Державними виконавцями в межах вказаного зведеного виконавчого провадження №42369794 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника та його філіях, про що прийняті відповідні постанови від 27.05.2016 року та від 02.06.2016 року у межах суми 342335956,74 грн.

На підставі п.п. 2, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державними виконавцями 24.05.2017 року та 25.05.2017 року винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам. Зведене виконавче провадження не було зупинено відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», оскільки на той час статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» не було передбачено таких підстав для цього. Частину першу статті 34 цього закону доповнено відповідним пунктом 14 тільки згідно із Законом №2658-VІІІ від 18.12.2018 року, але на той момент виконавчі документи вже були повернуті стягувачам.

Відповідач звертає увагу, що згідно з ч.3 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження прийняття державними виконавцями постанов про повернення виконавчого документа стягувачу не має наслідком звільнення майна та коштів з-під арешту. Таке можливо лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу суду, що його видав. Такі дії слід відрізняти від повернення виконавчого документа стягувачу.

У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, передбачених статтею 205 КАС України, а також строки, встановлені для розгляду цієї категорії справ, суд вважає за можливе розглянути заяву у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою від 22.10.2020 провадження у справі у частині позовних вимог про зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів Державного підприємства «Селидіввугілля», накладений на підставі інших виконавчих проваджень закрито.

Дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07.2020 року № 25414807 ДП «Селидіввугілля» () належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з часткою держави у статутному капіталі юридичної особи не менше 25 відсотків (а.с.16-18).

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало зведене виконавче провадження №42369794 про стягнення коштів з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь юридичних осіб та держави.

Загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженню з урахуванням постанов про стягнення виконавчого збору станом на 02.06.2016 становила 342 335 956,74 грн.

27.05.2016 року та 02.06.2016 року державними виконавцями у зведеному виконавчому провадженні №42369794 прийняті постанови про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника та його філіях у межах суми 342 335 956,74 грн. (надалі - постанови про арешт, а.с.24-29).

24.05.2017 року та 25.05.2017 року державними виконавцями у зведеному виконавчому провадженні №42369794 винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачам на підставі пунктів 2 та 9 частини 1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження.

13.07.2020 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням № 1/472 щодо зняття арештів та заборон відчуження майна, накладених у виконавчих провадженнях, в яких боржником є Державне підприємство «Селидіввугілля». Підставою для цього визначив Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 року № 2021-VIIІ (а.с.19,20).

08.09.2020 року Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом відмовив в задоволенні наведеного вище клопотання з тих підстав, що Законом України від 29.11.2001 №2864-ІІІ введений мораторій на примусову реалізацію майна позивача. Враховуючи це, постановами від 24.05.2017 та 25.05.2017 виконавчі документи повернуті стягувачам на підставі пунктів 2 та 9 частини 1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження. На день прийняття цих постанов статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» не було передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств. Такі підстави з`явилися у пункті 14 ч.1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» тільки з прийняттям Закону № 2658- VIII від 18.12.2018 року. Наразі відповідні виконавчі документи у відповідача відсутні, тому зупинення зведеного виконавчого провадження та зняття накладених у ньому арештів неможливо.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на неї, між сторонами відсутній спір щодо наведених вище фактичних обставин справи. Підставою виникнення даного спору є різне тлумачення сторонами положень законодавства щодо підстав для зняття арешту з коштів на банківських рахунках позивача. Тому з урахуванням цього та скорочених строків розгляду даної справи, суд при її розгляді виходить з наявних у справі доказів та заяв сторін по суті справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404), що набрав чинності 05.10.2016, попередньою редакцією цього закону від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон №606), Законом України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (далі - Закон № 2021).

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 11 Закону № 606, який був чинним на момент прийняття постанов про арешт, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах (ч.1, 2 ст. 57 Закону №606).

Позивачем у рамках даної справи не оспорюється правомірність накладення арешту відповідачем згідно з постановами від 27.05.2016 та 02.06.2016 року. Як вже зазначалося, спірним є обов`язок відповідача зняти накладені цими постановами арешти у зв`язку з прийняттям Закону №2021.

Статтею 1 цього Закону визначено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року (згодом продовжено до 1 січня 2022 року), підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналіз даної норми свідчить про те, що на її підставі знімаються арешти у тих виконавчих провадженнях, які підлягають зупиненню у відповідності до ст.1 Закону №2021. У разі, якщо виконавче провадження не підлягає зупиненню з наведених підстав, зняття арештів та заборон не здійснюється.

Застосоване у цієї нормі формулювання у таких виконавчих провадженнях вочевидь обмежує можливість зняття арештів колом тих виконавчих проваджень, які підлягають зупиненню.

Як встановлено судом, виконавчі документи у спірному виконавчому провадженні були повернуті стягувачам постановами від 24.05.2017 та 25.05.2017 року (постанови не оскаржені позивачем та не скасовані, виконавче провадження після цього не поновлено), що виключає можливість зупинення виконавчого провадження.

Відтак спірне виконавче провадження наразі не належить до тих, що є об`єктом правового регулювання статтею 1 Закону №2021.

За таких обставин суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність застосування вказаної норми як правової підстави для зобов`язання відповідача вчинити певні дії у даних обставинах.

При цьому суд звертає увагу на приписи ч.2 ст. 9 КАС України, згідно з якою адміністративні справи розглядаються не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог є правом, але не обов`язком суду. Зважаючи на встановлені ст. 287 КАС України строки розгляду даної категорії справ, відсутність у матеріалах справи постанов про повернення виконавчих документів у спірному виконавчому провадженні, суд не вбачає можливості надавати їм правову оцінку за межами позовних вимог.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на наявність підстав для зупинення виконавчого провадження згідно з п. 14 ч.1 ст. 34 Закону №1404. Ці доводи можуть мати значення при оскарженні постанов державних виконавців про повернення виконавчих проваджень стягувачам (наприклад як у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 червня 2018 року по справі № 908/4337/14 та від 16 травня 2018 року у справі № 913/3359/13). У справі ж, що розглядається, вказані постанови знаходяться за межами предмету спору. Тому суд не піддає аналізу постанови державних виконавців про повернення виконавчих проваджень стягувачам в аспекті наявності на момент їх прийняття підстав для зупинення виконавчих проваджень.

У спірних правовідносинах судом не встановлено зупинення державними виконавцями зведеного виконавчого провадження. Це виключає застосування до них норм, що регулюють юридичні наслідки зупинення виконавчого провадження, у тому числі частини 8 статті 35 Закону №1404, на яку посилається позивач.

Що стосується твердження позивача про обов`язок органу державної виконавчої служби зняти арешт у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 2, 9 частини 1 статті 37 Закону №1404 - воно не грунтується на положеннях законодавства.

Так, загальний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини наведений у ч.4 ст. 59 Закону №1404. У ньому відсутня така підстава для зняття арешту, як повернення виконавчого документа стягувачу.

Окремий перелік підстав для зняття арешту наведений також у ч.1 ст. 40 Закону №1404. Згідно з ним, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Повернення виконавчого документа стягувачу також відсутнє у цьому переліку. Питання зняття арешту у цьому випадку регулюється спеціальною нормою закону.

Так, за приписами ч.3 ст. 37 Закону №1404 арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті. У інших випадках повернення виконавчого документу стягувачу зняття арешту з майна (коштів) боржника не передбачено.

Як встановлено судом, повернення виконавчих документів стягувачу у спірних правовідносинах мало місце на підставі пунктів 2 та 9 частини 1 статті 37 Закону №1404. Ці пункти не вказані у зазначеному вище переліку, у зв`язку з чим арешт при поверненні виконавчих документів стягувачу на їх підставі не знімається.

Різниця у правовому регулюванні наслідків закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документу до суду, який його видав) та повернення виконавчого документу стягувачу в контексті продовження дії накладених арештів на майно (кошти) боржника обумовлена тим, що у першому випадку виконавче провадження не може бути розпочате знову (абз.2 ч.1 ст. 40 Закону №1404), а у другому можливість повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання існує (ч.5 ст. 37 Закону №1404).

У разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року у провадженні № 6-6568св17.

Відступлення від цього правового висновку можливе у разі встановлення втрати можливості повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання. Втім, у даній справі відповідні докази позивачем надані не були, його представник у судове засідання не з`явився, підстав для витребування відповідних доказів з власної ініціативи з урахуванням наявних підстав позову та встановлених ст. 287 КАС України особливостей розгляду даної категорії справ у суду не має.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи п. 19, 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, оскільки вони не спростовують наведені вище висновки суду.

Зважаючи на наведене, в межах предмету позову судом не встановлено невиконання відповідачем обов`язку із зняття арештів коштів у зведеному виконавчому провадженні. За умови чинності постанов про повернення виконавчих документів стягувачам, відсутності постанови про поновлення зведеного виконавчого провадження, відсутності постанови про зупинення виконавчого провадження у відповідача не виникає обов`язку з вчинення дій, про які просить позивач.

Відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Понесені позивачем витрати з судового збору, пропорційні позовним вимогам, що розглядаються, відповідно до ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 78, 90, 139, 205, 244-246, 287, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Селидіввугілля» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту з майна (коштів) Державного підприємства «Селидіввугілля», накладеного на підставі постанов Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.05.2016 року та 02.06.2016 року №42369794; зобов`язання зняти арешт з коштів Державного підприємства «Селидіввугілля» (що містяться на його рахунках та рахунках його відокремлених підрозділів, відкритих в банківських установах), накладений на підставі постанов Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.05.2016 року та 02.06.2016 року №42369794 - відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.