Справа № 447/2818/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 447/2818/19 пров. № А/857/9694/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук C.М., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рудниківської сільської ради Миколаївського району Львівської області на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Карбовніком І.М., час ухвалення судового рішення 16 год 59 хв у м. Миколаїв, дата складення повного тексту судового рішення 19 червня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рудниківської сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання протиправними дій та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

03.12.2019 ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рудниківської сільської ради Миколаївського району Львівської області (далі Адмінкомісія, відповідач), в якому просила визнати протиправними дії відповідача стосовно прийняття постанови №22 від 12.11.2019 та скасувати її.

Рішенням Миколаївського районного суду від 10.06.2020 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Адмінкомісія подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою питання належного відповідача, оскільки Адмінкомісія не має статусу юридичної особи. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в правових нормах відповідальності за несвоєчасне внесення платежів за вивезення побутових відходів.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Андрейківа Ю.Я., який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині визнання протиправними дій відповідача скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в цій частині, а в решті оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що на підставі листа ДП «Комунальник» ТзОВ «Стрийсільрембуд» від 11.11.2019, постановою Адмінкомісії № 22 від 12.11.2019, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.ст.82, 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Суть правопорушення за змістом оспорюваної постанови полягала у несплаті позивачем квитанцій за оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів з території с. Рудники за період липень-жовтень 2019 року, чим порушено вимоги ст.15 Закону України «Про відходи» №187/98-В від 05.03.1998 (далі Закон №187/98-В) та Правил благоустрою та дотримання тиші на території Рудниківської сільської ради.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.82 КУпАП відносно позивача розглянуто не уповноваженим органом, оскільки розгляд таких віднесено до повноважень органів держсанепідемслужби. Крім того, Законом №187/98-В передбачена відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за розміщення відходів, а не за несвоєчасне внесення платежів за вивезення побутових відходів. При цьому, відповідач не довів правомірність оспорюваної постанови. Також, суд першої інстанції вказав на відсутність законодавчого регулювання притягнення до адміністративної відповідальності осіб на підставі звернень юридичних осіб, зокрема, в даному випадку листа ДП «Комунальник» ТзОВ «Стрийсільрембуд» від 11.11.2019.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині протиправності оспорюваної постанови, проте, вважає, що задовольняючи позовну вимогу щодо протиправності дій відповідача, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, виходячи з наступного.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України визначає Закон №187/98-В.

Статтею 42 цього Закону передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність.

За змістом пунктів «а» та «л» частини першої цієї статті, відповідальність настає у разі порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків, несвоєчасне внесення платежів за розміщення відходів.

З оспорюваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за несплату квитанцій з вивезення твердих побутових відходів.

У статті 1 Закон №187/98-В містяться визначення понять, які застосовуються у цьому Законі.

Згідно дефініції, наведеної у цій статті, розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах.

Отже, в контексті положень Закону №187/98-В, об`єктивна сторона правопорушення полягає у несвоєчасному внесенні платежів за зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах.

У свою чергу позивача притягнуто до відповідності за правопорушення, яке не підпадає за своїми ознаками, як під дію пункту «л», так і інших пунктів частини першої статті 42 Закону №187/98-В.

Водночас, статтею 82 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення, а статтею 152 цього Кодексу за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №187/98-В, поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.

Разом з тим, оспорювана постанова не містить опису суті порушення, яке б підпадало під ознаки порушення, відповідальність за яке настає за статтею 82 КУпАП, а також пункту «а» частини першої статті 42 Закону №187/98-В.

Додатково слід вказати, що обов`язковою ознакою настання відповідальності за пункту «а» частини першої статті 42 Закону №187/98-В, на думку колегії судді, є настання наслідків у вигляді забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків, про що також не йдеться в оспорюваній постанові.

Крім того, статтею 152 КУпАП також не передбачено відповідальності несплату квитанцій по оплаті послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Приймаючи оспорювану постанову, відповідач не вказав суті правопорушення, передбаченого вказаною статтею.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оспорюваної постанови з огляду на те, що позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення, яке не передбачене КУпАП.

Стосовно підвідомчості адміністративних справ Адмінкомісії, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Глава 17 КУпАП визначає підвідомчість справ про адміністративні правопорушення.

Статтею 214 КУпАП передбачено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).

Частиною другою статті 218 КУпАП визначено перелік адміністративних справ, які підвідомчі адміністративним комісіям при виконавчих органах сільських, селищних рад, до яких віднесено, в тому числі справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 152 цього Кодексу. Натомість справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 82 цього Кодексу у цьому переліку відсутні.

Разом з тим, відповідно до ст.236 КУпАП повноваження щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачені статтею 82 КУпАП віднесено до повноважень органів державної санітарно-епідеміологічної служби.

Отже, з урахуванням обставин справи. описаних вище, беручи до уваги положення наведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позивача притягнуто до відповідальності за статтею 82 КУпАП не уповноваженим на те органом.

За змістом статті 15 Закону №187/98-В, громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами, вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів, виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Як зазначалось вище, статтею 42 цього Закону передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть, в тому числі серед іншого цивільну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спеціальним законом в сфері поводження з відходами передбачена адміністративна відповідальність саме за несвоєчасне внесення платежів за розміщення відходів, але аж ніяк не за несвоєчасне внесення платежів за вивезення побутових відходів.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування, проте задовольняючи вимогу щодо протиправності дій відповідача, порушив норми процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На думку колегії суддів, протиправність дій стосовно притягнення до адміністративної відповідальності охоплена повноваженнями суду при вирішенні справ даної категорії, які передбачені ч.3 ст.286 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача, оскільки, як зазначено вище, не його дії, а рішення потягло за собою порушення прав позивача.

Стосовно доводів відповідача про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою питання належного відповідача, оскільки Адмінкомісія не має статусу юридичної особи, колегія суддів вважає такі необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно дефініції, наведеної у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст.1 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР №5540-XI від 09.03.1988, завданням адміністративних комісій є розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Статтею 2 цього Положення передбачено, що Адмінкомісії розглядають усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених відповідно до чинного законодавства до компетенції інших органів (службових осіб).

Статтею 218 КУпАП Адмінкомісії уповноважено певні категорії розглядати адміністративних справ.

Стаття 4 КАС України, у якій міститься визначення поняття суб`єкта владних повноважень, не ставить обов`язкову умову як наявність статусу юридичної особи, проте, визначає, що суб`єктом владних повноважень може бути орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, стаття 218 КУпАП наділяє повноваженнями саме Адмінкомісію самостійно приймати рішення у певних категоріях адміністративних справ, а не діяти від імені органу місцевого самоврядування.

Відтак, на думку колегії суддів, Адмінкомісія може бути самостійними відповідачем у справах про оскарження її рішень, дій чи бездіяльності у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно по суті було вирішено питання, проте, постановлено судове рішення з порушенням вимог процесуальної норми, яка визначає повноваження суду у даній категорії справ.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рудниківської сільської ради задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року по справі № 447/2818/19 в частині визнання протиправними дій Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рудниківської сільської ради щодо складання постанови №22 від 12 листопад 2019 року про накладення адміністративного стягнення скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову в цій частині.

В іншій частині рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року по справі №447/2818/19 - залишити без змін.

Постанова є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23.10.2020.