Справа № 340/3795/20
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

22 жовтня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3795/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Кармазина Т.М., розглянувши матеріали адміністративного позову

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до

Міністерства оборони України (03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ),

Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України (26400 Кіровоградська область, м. Благовіщенське, вул. Героїв України, 48ж, )
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заборгованості та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України №167 від 07.03.2015;

- визнати незаконним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №20 від 12.03.2015;

- поновити майора ОСОБА_1 на посаді начальника офіцерів запасу і кадрів Благовіщенського (Ульяновського) районного військового комісаріату з 13 березня 2015 року;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з винагороди за участь в антитерористичній операції за серпень-вересень 2014. в розмірі 8032,46 грн.;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за грудень 2014 - березень 2015 в розмірі 34114,71грн.;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 45817,34 грн.;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2015 по день ухвалення рішення суду;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді від 21 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із спливом строку звернення до суду щодо оскарження наказів про звільнення та не поданням заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та підтверджуючих доказів.

Представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заборгованості та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги про стягнення заборгованості з грошового забезпечення та моральної шкоди. В провадженні даної адміністративної справи за №340/3795/20 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В ухвалі від 21 вересня 2020 суддею зазначено, що як вбачається із матеріалів позовної заяви, місячний строк звернення до суду позивачем пропущений без поважних причин, звернувшись до суду більш як через п`ять років з дня винесення оскаржуваних наказів, не навівши жодних підстав, які б давали суду змогу встановити, що позивач не міг звернутися до суду у встановлені законом строки і ці обставини виникли з непереборних обставин, які не залежали від нього. При цьому, в ухвалі судді позивачу роз`яснено про необхідність подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог даної ухвали, представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій останній посилається на те, що ОСОБА_1 02.11.2014 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався до 17.01.2018. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2018 запобіжний захід ОСОБА_1 був змінений з тримання під вартою на особисту поруку народного депутата України ОСОБА_2 . При цьому, представник позивача звертає увагу на те, що відповідно до вказаної ухвали на ОСОБА_1 був покладений обов`язок не відлучатися зі свого місця проживання: АДРЕСА_2 без дозволу суду. Тобто, на думку представника позивача, фактично ОСОБА_1 був поміщений під домашній арешт та не міг відвідувати не тільки місце служби а й інші установи, організації та підприємства, в тому числі банківські установи, щоб отримати інформацію про зарахування коштів та інше. Також вказує, що ОСОБА_1 вважав себе відстороненим від виконання службових обов`язків з часу взяття під варту, так як саме такі дії мали б відбутися з боку відповідачів, що передбачене п.122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Отже, представник позивача вважає, що Головко не міг здійснювати службові обов`язки, бо був під домашнім арештом, так як і знати, що звільнений, оскільки в період з 02.11.2014 по 17.01.2018 знаходився під вартою, а з 17.01.2018 фактично під домашнім арештом. Крім того, зазначає, що 13.07.2020 під час повернення із судового засідання Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позивач зайшов до Приватбанку, де йому повідомили про відсутність надходжень, внаслідок чого була подана заява до Благовіщенського районного військового комісаріату 27.07.2020. І лише на адвокатський запит листом №799 від 12.08.2020 Благовіщенський районний військовий комісаріат повідомив адвокату про те, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №20 від 12.03.2015 майора ОСОБА_1 звільнено на підставі витягу із наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 07.03.2015року №167 у зв`язку з демобілізацією відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 Про часткову мобілізацію. Виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 12.03.2015. Таким чином, на переконання представника позивача, строк звернення до суду пропущений з поважних причин.

Однак, суд не погоджується з такою позицією представника позивача, оскільки останній повинен був своєчасно, вживши відповідних заходів, дізнатися про порушення своїх прав відповідачем.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду, представник позивач зазначає, що ОСОБА_1 02.11.2014 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався до 17.01.2018.

Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2018 № 233/360/16-к запобіжний захід відносно ОСОБА_1 з тримання під вартою змінено на особисту поруку народного депутата України ОСОБА_2 у вигляді письмового зобов`язання про те, що народний депутат України поручається за виконання обвинуваченим ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язується при першій необхідності доставити ОСОБА_1 до суду на першу на те вимогу. Крім того, у даній ухвалі зазначено, що строк її дії два місяці, тобто до 17 березня 2018 року включно та звільнено ОСОБА_1 з-під варти негайно.

Водночас, представник позивача звертає увагу на те, що відповідно до вказаної ухвали на ОСОБА_1 був покладений обов`язок не відлучатися зі свого місця проживання: АДРЕСА_2 без дозволу суду. Тобто, на думку представника позивача, фактично ОСОБА_1 був поміщений під домашній арешт та не міг відвідувати не тільки місце служби, а й інші установи, організації та підприємства, в тому числі банківські установи, щоб отримати інформацію про зарахування коштів та інше.

Проте, суд не погоджується з такими доводами представника позивача, оскільки домашній арешт та особиста порука різні види запобіжних заходів.

Статтею 176 КПК України передбачені види запобіжних заходів, яким є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Згідно ч.1 ст.181 домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до п.122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відсторонення військовослужбовців від посади як захід забезпечення кримінального провадження здійснюється відповідно до Кримінального процесуального кодексу України на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 Кримінального процесуального кодексу України".

Військовослужбовці, відсторонені від посад, зараховуються у розпорядження відповідної посадової особи з дня, що настає за днем відсторонення, та продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою). Військовослужбовці, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини, якщо до них не застосовано запобіжних заходів або покарань, визначених у підпунктах 12 1, 13 пункту 116 цього Положення.

Грошове забезпечення військовослужбовців, які усунуті від виконання службових обов`язків або відсторонені від посади, здійснюється в порядку, визначеному Міністром оборони України.

Поновлення у правах усунутих від виконання службових обов`язків відбувається відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, які були відсторонені від посади, поновлюються на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в разі скасування відповідної ухвали слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження, винесення судом виправдувального вироку, відмови у порушенні кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутності в діянні складу злочину, за недоведеності їх участі у вчиненні злочину, закриття кримінальної справи або в разі закінчення двомісячного строку відсторонення від посади, якщо строк відсторонення від посади не було продовжено в порядку, визначеному статтею 158 Кримінального процесуального кодексу України".

Отже, вказаним пунктом Положення визначено, що військовослужбовці, відсторонені від посад, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають, якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою. Як вбачається з матеріалів справи до позивача з 17.01.2018 не застосовано такий вид запобіжного заходу як домашній арешт або тримання під вартою.

Крім того, представник позивача вказує, що ОСОБА_1 був відсторонений від виконання службових обов`язків. Натомість, суддя зазначає, що відсторонення від посади не звільняє працівника перебувати на робочому місці. За своєю правовою природою трудові відносини базуються на взаємних правах і обов`язках роботодавця та працівника. Зокрема, працівник зобов`язується виконувати посадові обов`язки, дотримуватися трудового розпорядку, а роботодавець оплачувати працю робітника, надавати йому відпустку, а також виконувати інші законодавчо визначені обов`язки. Військовослужбовці зобов`язані дотримуватися, зокрема Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно якого усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
До того ж, суд звертає увагу, що вищевказаною ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2018 на ОСОБА_1 серед іншого покладено обов`язок повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи.

Отже, належних та допустимих доказів того, що позивач протягом розумного строку, навіть і після звільнення з-під варти (17.01.2018) та після закінчення дії ухвали від 17.01.2018 (17.03.2018), вживав будь-яких заходів з приводу з`ясування взаємозв`язку зі своїм роботодавцем, зокрема щодо невиплати йому грошового забезпечення, або будь-яких інших коштів, надання відпусток, інших гарантій працівників, тощо.

До того ж, не вручення чи не ознайомлення з наказом про звільнення, саме собі не може свідчити про необізнаність позивача про припинення трудових відносини з роботодавцем.

Таким чином, наведені обставини свідчать про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

При цьому, суд зазначає, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року по справі №340/1019/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 9901/601/19

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Так, спір у даній справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби і відповідно до положень частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений законом строк. Однак такий звернувся до суду із пропуском місячного строку звернення (більш як через п`ять років), а саме 10.09.2020, про що свідчить конверт відправлення.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Підстав неможливості звернення до суду у місячний строк з дня коли позивачу стало відомо про порушення своїх прав, позивачем до суду не надано.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких інших обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до вимог частини другої статті 123 КАС України.

Відповідно до статті 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

У справі Устименко проти України (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

До того ж, в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа Каменівська проти України) Європейський суд з прав людини зазначав: …право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані....

Отже, вирішуючи питання щодо поважності таких причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені ст.122 КАС України, слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, а також дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Таким чином, наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.п.1, 9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.122, 123, 171, п.п.1, 9 ч.4 ст.169, ст.ст.243, 248, 256, 293-297 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Благовіщенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу повернути позивачу разом з усіма доданими до нього документами.

Роз`яснити позивачу, що повернення адміністративного позову не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, передбачений ст.295 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина