Справа № 464/5332/20
Суддя: Сабара Л. В.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/5332/20
пр.№ 2-а/464/187/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2020 року

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючої - судді Сабари Л.В.,

секретар судового засідання - Захарчук О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у львівській області 2 роти 2 батальйону, лейтенанта поліції Воробйова С.М., Управління патрульної поліції у Львівській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у львівській області 2 роти 2 батальйону, лейтенанта поліції Воробйова С.М про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №969033 від 15.09.2020.

Ухвалою Сихівського районного суду від 28.09.2020 до участі в даній справі залучено співвідповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області.

В обґрунтування позову покликається на те, що 15 вересня 2020 року близько 11 год. 26 хв. в місті Львові, по вулиці Котляревського. 48, він керуючи транспортним засобом BMW Х6 (номерний знак НОМЕР_1 ), зупинився на перехресті вулиці для того, щоб пропустити інші автомобілі, які рухались по головній дорозі. В цей час інспектори поліції зупинили його, стверджуючи, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 121 КпАП України, та було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3138866 від 15 вересня 2020 року про вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КпАП України за порушення правил користування ременями безпеки, яку позивач не оскаржує. В подальшому, продовжуючи рух на своєму транспортному засобі, близько 11 год. 43 хв. був зупиненим працівниками патрульної поліції по вулиці Генерала Чупринки, 55А, з підстав вчинення ним ще одного адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, за порушення абз. а, п. 31.3 ПДР України, де зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху вимог стандарту і правил, що стосується безпеки дорожнього руху, оскільки на думку працівників поліції він використовував попереджувальний сигнал світлового покажчика повороту червоного кольору, який в свою чергу, повинен бути автожовтого кольору згідно вимог пункту 6.1.5. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Як наслідок позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок. Вважає Постанову серії ДП018 № 969033 від 15 вересня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КпАП України незаконною, протиправною та необґрунтованою, в зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, так як належний йому транспортний засіб під час державної реєстрації пройшов технічний контроль щодо відповідності конструкції транспортного засобу установленим вимогам безпеки дорожнього руху та отримав відповідний Сертифікат, у якому зазначено, що належний йому колісний транспортний засіб може бути зареєстровано і/або допущено до участі у дорожньому русі, встановлені пристрої освітлення та світової сигналізації відповідають вимогам чинних в Україні нормативних документів. Стверджує, що керував автомобілем, який на час винесення постанови пройшов обов`язкову сертифікацію на відповідність ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання». Будь-яких переобладнань, конструктивних змін до зовнішніх освітлювальних приладів автомобіля BMW Х6, в тому числі покажчиків поворотів, не вносились про що повідомляв відповідача.

Відповідач правом про надання відзиву не скористався.

У судове засідання позивач не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, не надали відзиву на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України неявка учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Постановою серії ДОП18 №969033 від 15.09.2020, позивача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до такої постанови, ОСОБА_1 15.09.2020 о 11:43 год. на вул. Чупринки, 55а в м.Львові, керуючи транспортним засобом BMW X6 д.н.з. НОМЕР_1 виготовленим з порушенням вимог стандарту і правил що стосується безпеки дорожнього руху використовував попереджувальний сигнал показника повороту червоного кольору чим порушив вимоги п. 6.15 ДСТУ 3649 2010 та п. 31.3 ПДР України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.2 ст. 122 КУпАП особа притягується до адміністративної відповідальності серед іншого, за використання зовнішніх освітлювальних приладів або попереджувальних сигналів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

З цього слідує, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Зокрема, за вищевказаною статтею КУпАП суб`єкт адміністративного правопорушення підлягає адміністративній відповідальності за вчинення дій, внаслідок яких порушено вимоги відповідних стандартів, яким мають відповідати транспортні засоби, як учасники дорожнього руху.

При цьому, об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, яка підлягає доведенню, зумовлена наступним:

використання зовнішніх освітлювальних приладів або попереджувальних сигналів з порушенням вимог відповідних стандартів;

переобладнання зовнішніх освітлювальних приладів або попереджувальних сигналів з порушенням вимог відповідних стандартів.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулються та визначаються положеннями Закону України «Про дорожній рух» (ст.1 вказаного закону).

Одночасно, ст. 2 вказаного Закону закріплено, що законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон) визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

З цього слідує, що позивач, 15.09.2020 керуючи транспортним засобом у м. Львів по вул. Чупринки, 55а являвся учасником дорожнього руху, а тому на нього, в частині прав та обов`язків поширюється дія вказаного закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

З огляду на ст. 29 Закону до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

При цьому, конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, та має бути відображена в нормативно-технічній документації на транспортні засоби (ст. 30 Закону).

Аналогічні положення закріплені ПДР України, які відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Зокрема, п. 31.1. ПДР України встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

У разі виготовлення або переобладнання транспортних засобів з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, їх експлуатація, згідно п. 31.3 а ПДР України забороняється.

Статтею 20 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України.

Єдині вимоги щодо конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються, затверджені Постановою КМУ № 1166 від 22.12.2010 «Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються»

Зокрема, пунктами 2-4 Єдиних вимог закріплено, що вимоги до конструкції та технічного стану колісного засобу, технічного стану предметів спеціального обладнання залежно від призначення наведено в маркуванні колісного засобу, його складників, а також у єдиних технічних приписах - Правилах Європейської економічної комісії ООН з поправками, що додаються до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання і частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів ( 995_343 ) у 1958 році з поправками 1995 року, чинними на дату першої реєстрації колісного засобу; Європейській угоді ( 994_866 ), що доповнює Конвенцію про дорожній рух ( 995_041 ), відкриту для підписання у м. Відні 8 листопада 1968 р.; сертифікаті відповідності; документах з експлуатації та ремонту колісного засобу, затверджених його виробником; нормативних документах, зокрема технічних умовах; документах щодо переобладнання колісного засобу; міжнародних угодах України з питань автомобільних перевезень,

що містять вимоги до конструкції та технічного стану колісного засобу.

При цьому, конструкція колісного засобу повинна відповідати

ідентифікаційним даним, визначеним на дату його реєстрації (з урахуванням змін), згідно документами, зазначеними у пункті 2 цих вимог (п.3 Єдиних вимог), а технічний стан колісного засобу загального призначення повинен відповідати вимогам щодо експлуатаційної безпечності систем управління, зокрема оглядовості з місця водія, установки світлотехнічного обладнання, інших частин електроустановки, шасі, рами та встановлених на ній складників колісного засобу, обсягу викидів забруднювальних речовин, рівня акустичного шуму, ступеня ущільнення порожнин складників колісного засобу, що містять робочу рідину, стану засобів запобігання надмірному забрудненню навколишнього природного середовища та створенню надмірного рівня електромагнітних завад, що передбачені документами, зазначеними в пункті 2 цих вимог.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 521 від 17.08.2012 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, згідно якого визначено механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів.

Так, згідно п. 1.4 Порядку індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ, який є новий , та відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні, а також що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні.

У відповідності до п.11.1. Порядку власник КТЗ, що підлягає індивідуальному затвердженню згідно з пунктам 1.4 та 1.5 розділу I цього Порядку, подає заяву до уповноваженого органу або до призначеного органу із сертифікації. Заявник додає до заяви копії документів, що підтверджують його повноваження щодо представлення на індивідуальне затвердження КТЗ чи партії обладнання, а також доказу відповідності КТЗ та/або обладнання (за наявності), інші документи, що містять інформацію про конструкцію чи технічні характеристики КТЗ або обладнання.

За результатами ідентифікації КТЗ що відповідає технічному опису, наданому виробником КТЗ, або, за його відсутності, технічному опису, який в обсязі, необхідному для заповнення сертифіката відповідності, надає технічна служба чи випробувальна лабораторія за результатами ідентифікації та/чи випробовувань цього КТЗ, видається Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження (п. 11.2 Порядку).

З огляду на п.12.1. Порядку пропуск КТЗ на митну територію України з метою вільного обігу, перша державна реєстрація, введення в обіг обладнання здійснюються за наявності сертифіката відповідності КТЗ або сертифіката відповідності щодо індивідуального затвердження.

Аналогічні положення щодо експлуатації транспортних засобів, ввезених на територію України закріплені ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої у випадку ввезення на територію України транспортних засобів, такі та їх складові частини і комплектуючі вироби, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Одночасно, транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації протягом десяти діб з моменту такого ввезення без зміни реєстраційних документів та національних номерних знаків країни їх реєстрації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, в тому числі автомобілі, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення підлягають Державній реєстрації, яка здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок), згідно якого державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Згідно п.8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, і документів, що посвідчують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. При цьому, державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС (п.10 Порядку).

Судом встановлено, що позивач 15 вересня 2020 року близько 11 год. 43 хв. по вулиці Генерала Чупринки, 55А керуючи транспортним засобом BMW X6 д.н.з. НОМЕР_1 , тобто під час його експлуатації використав попереджувальний сигнал світлового покажчика повороту червоного кольору, яким обладнаний його автомобіль. Вказані обставини сторонами не оспорюються, та позивачем не спростовується факт обладнання його автомобіля світловими покажчиками у червоному кольорі.

Також з матеріалів справи встановлений факт відсутності спору щодо ідентифікації транспортного засобу, зокрема суд приймає до уваги, що транспортний засіб, яким керував позивач, а саме BMW X6 з присвоєним номерним знаком НОМЕР_1 пройшов державну реєстрацію, а отже, органом Міністерства внутрішніх справ України, щодо нього здійснено комплекс заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Одночасно, встановлено, що позивач притягується до адміністративної відповідальності, оскільки експлуатував транспортний засіб, котрий виготовлений з порушенням вимог стандарту і правил, що стосується безпеки дорожнього руху та використовував попереджувальний сигнал світлового покажчика повороту червоного кольору.

Беручи до уваги, що позивачем не оспорюються обставини експлуатації транспортного засобу, та використання попереджувального сигналу світлового покажчика повороту червоного кольору, доведенню підлягають обставини експлуатації транспортного засобу, виготовленого з порушенням вимог стандарту і правил.

Доказів, про те, що державна реєстрація транспортного засобу BMW X6 з присвоєним номерним знаком НОМЕР_1 проведена з порушення вищевикладеного законодавства, власник автомобіля не отримував Сертифікату відповідності щодо індивідуального затвердження, або ж переобладнав його після проведення державної реєстрації, у зв`язку із чим вказаний автомобіль не може бути експлуатованим суду, не надано.

З огляду на те, що встановлення факту відповідності конструкції та технічного стану транспортного засобу установленим вимогам стандартів, правил і нормативів передує державній реєстрації автомобіля, тому докази з приводу законності проведення державної реєстрації, відсутності Сертифікату відповідності, або переобладнання автомобіля в подальшому є необхідними для підтвердження вини суб`єкта правопорушення, щодо експлуатації транспортних засобів виготовлених з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, як це передбачено п. 31.3 а ПДР України.

Згідно із ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст.252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Проте, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, окрім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку про відсутність достатніх, належних доказів для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З цього слідує, що положеннями вказаної статті не передбачено повноваження на визнання рішення протиправним, а тому в цій частині у позові слід відмовити.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 25.09.2020.

За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що вимога про визнання протиправною постанови є похідною від основної вимоги, за яку сплачено судовий збір, тому необхідно стягнути з відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 121, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії ДПО18 № 969033 від 15.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, - скасувати та провадження у справі - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сабара Л.В.