Справа № 640/16426/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ № 640/16426/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач ), в якому просить:

- визнати бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не здійснення необхідних дій, передбачених пунктами 4, 5, 10 Положення та статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18124/980 -ПІ від 09 липня 2015 року протиправною;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити усі необхідні дії, передбачені Положенням та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для відшкодування суми коштів ОСОБА_1 , розміщених як вклад у ПАТ «Радикал Банк» у розмірі 180 000,00 грн за договором банківського рахунку № 18124/980-ПІ від 09 липня 2015 року згідно поданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема:

- внести інформацію про ОСОБА_1 до реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 Положення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- здійснити відшкодування коштів ОСОБА_1 за вкладом згідно реєстру відшкодування вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 Положення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- передати інформацію про ОСОБА_1 до банку - агента для отримання ОСОБА_1 нарахованого відшкодування за вкладом у ПАТ «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18124/980-П1 від 09 липня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у відшкодуванні гарантованої суми за вкладом, посилаючись на постанову слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25 листопада 2019 року в кримінальному провадженні № 0003105 від 20 серпня 2015 року, якою визнано речовими доказами грошові кошти, розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , оскільки обмеження права власності на вклад допускається в межах кримінального провадження на підставі ухвали суду про накладення арешту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечував, вказавши, що діяв в межах повноважень, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також звернув увагу на те, що існують обмеження щодо здійснення позивачу відшкодування вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

09 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Радикал Банк» укладено Договір банківського рахунку № 18124/980 - ПІ.

Згідно пункту 1.1 Договору, Банк відкриває позивачу поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 , здійснює його розрахунково-касове обслуговування протягом операційного часу, але в межах режиму роботи Банку, в якому здійснюється операція.

09 липня 2015 року на поточний рахунок позивача внесено грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн з призначенням платежу «поповнення поточного рахунку».

Разом з цим, постановою Правління Національного банку України від 09 липня 2015 року №452/БТ ПАТ «Радикал Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 липня 2015 року № 130 з 10 липня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Радикал Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк».

Постановою Правління Національного банку України від 09 листопада 2015 року № 769 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».

На підставі вказаної постанови Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб прийнято рішення від 09 листопада 2015 року № 203 про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк», призначено уповноважену особу Фонду - Савельєву Анну Миколаївну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», визначені статтями 37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було опубліковано оголошення про те, що з 13 листопада 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплати вкладникам Банку.

18 листопада 2015 року позивач звернулася до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» із заявою про внесення її до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування за банківським вкладом.

Повідомленням Уповноваженої особи ФГВФО №3930/15 від 19 листопада 2015 року позивача було повідомлено, що трансакція ПАТ «Радикал Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу «поповнення поточного рахунку» на суму 180 000,00 грн, дата вчинення трансакції 09 липня 2015 року, є нікчемним правочином відповідно до положень частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Не погоджуючись з вказаним повідомленням Уповноваженої особи ФГВФО позивачем було подано позовну заяву до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/110/16 від 18 липня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Радикал Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєву Анну Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Радикал Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

09 серпня 2019 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвою Анною Миколаївною повідомлено позивача про те, що Банком подано пакет документів до відповідача, які містять інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Радикал Банк» за рахунок відповідача.

29 жовтня 2019 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано повідомлення про те, що на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 24 жовтня 2019 року №2712 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на один рік, з листопада 2019 року до 09 листопада 2020 року включно.

28 листопада 2019 року позивач звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

16 січня 2020 року позивачем отримано повідомлення від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що постановою слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0003105 від 20 серпня 2015 року визнано речовими доказами грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «Радикал Банк», а тому виплата гарантованої суми відшкодування за вкладом можлива лише після прийняття відповідних процесуальних рішень у зазначеному кримінальному провадженні та надходження до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб всієї необхідної інформації та документів.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача та вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №4452-VI) встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду (частина 1 статті 11 Закону №4452-VI).

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені у статті 12 Закону №4452-VI.

Зокрема, відповідно до пунктів 2, 4 частини 3 цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI).

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (частина 1 статті 26 Закону №4452-VI).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина 2 статті 26 Закону №4452-VI).

Відповідно до частини 4 статті 26 Закону №4452-VI Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Судом встановлено, що позивачу повідомлено про неможливість відшкодувати гарантовану суму вкладу у зв`язку з наявністю постанови слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0003105 від 20 серпня 2015 року, якою визнано речовими доказами грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 позивача відкритому у ПАТ «Радикал Банк», оскільки виплата гарантованої суми відшкодування за вкладом можлива лише після прийняття відповідних процесуальних рішень у зазначеному кримінальному провадженні та надходження до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб всієї необхідної інформації та документів.

Так, відповідно до частини 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Також, частиною 7 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

В матеріалах справи відсутні докази скасування постанова слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0003105 від 20 серпня 2015 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач повідомляючи позивачу про те, що відшкодування коштів ОСОБА_1 , розміщених як вклад у ПАТ «Радикал Банк» у розмірі 180 000,00 грн, які є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003105 від 20 серпня 2015 року можливе після прийняття відповідного процесуального рішення у названому кримінальному провадженні діяв відповідно до вказаних вище норм законодавства та, як наслідок, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, передбачені Положенням та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для відшкодування суми коштів ОСОБА_1 , розміщених як вклад у ПАТ «Радикал Банк» у розмірі 180 000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність своїх дій з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко