Справа № 340/176/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 340/176/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційні скарги Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 340/176/20 (суддя І інстанції Сагун А.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Соколівської сільської ради від 12 грудня 2019 року №3002 в частині відмови в наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,12 га, яка розміщена на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за межами населеного пункту;

- зобов`язати Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,12 га, що знаходиться на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, за межами населеного пункту.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року № 3002 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,12 га, яка розміщена на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за межами населеного пункту;

зобов`язано Соколівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за межами населеного пункту;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач та позивач звернулися з апеляційними скаргами.

В апеляційний скарзі відповідач просив скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у межах наданих йому повноважень, оскільки рішеннями від 14.03.2019 № 2298 «Про включення земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку інвестиційно-привабливих земельних ділянок, право оренди на які підлягають продажу на земельних торгах», № 2300 «Про надання дозволу права оренди на конкурентних засадах» включено спірну земельну ділянку до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами. Наявність у чинному законодавстві обмежень щодо передачі у користування земельної ділянки, віднесеної до переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки відповідно до вимог ст. 136 Земельного кодексу України, а включення земельної ділянки до вказаного переліку передує у будь-якому випадку встановленню меж земельної ділянки в натурі та виготовленню відповідної документації. Також посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В апеляційний скарзі позивач просила скасувати це рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти у цій частині нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання вмотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України. Оскільки чинним законодавством не передбачена можливість для відповідача діяти між кількома можливими правомірними рішеннями, тому вважає повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою такими, які не належать до дискреційних повноважень відповідача.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

23.10.2019 позивач звернулася до Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за межами населеного пункту (а.с. 8).

До клопотання позивачем додані графічні матеріали щодо бажаного розташування земельної ділянки. (а.с. 9).

Соколівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області рішенням 43 сесії восьмого скликання від 12.12.2019 № 3002 за результатами розгляду клопотання позивача вирішила, відмовити останній у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовним розміром 0,1200 га для індивідуального садівництва, у тому числі по угіддях: 0,1200 га - сади, за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території Соколівської сільської ради Кропивницького району, Кіровоградської області, у зв`язку з тим, що ця земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок, які підлягають продажу права оренди на конкурсних засадах (земельних торгах) (а.с. 19).

Позивач звернулась з позовом до суду, оскільки вважає, що оскаржуваним рішенням № 3002 від 12.12.2019 її права порушені.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставляються на земельні торги, може бути включено земельну ділянку лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України Відповідачем не надано доказів того, що земельна ділянка на яку претендує позивач виставлена на земельні торги, з присвоєнням їй кадастрового номеру. Зважаючи на це, відмова у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з вказаних у рішенні підстав є протиправною, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства. Також, зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача, суд першої інстанції виходив з дискреційних повноважень відповідача, в які суд не має права втручатись.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється зокрема органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Правилами частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, а саме згідно пунктом «б» вказаної норми визначено, що такою підставою набуття права власності є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 3-4 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Отже законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

Положеннями статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

При цьому згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 Земельного кодексу України).

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відтак, наведеними нормами законодавцем визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадянам та визначені органи, уповноважені розглядати вказані питання.

Як встановлено під час судового розгляду позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки запитувана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок, які підлягають продажу права оренди на конкурсних засадах (земельних торгах)

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 136 Земельного кодексу України визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах.

Так, відповідно до положень частин 1-3 статті 136 Земельного кодексу України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Пунктом "б" частини 4 статті 136 ЗК України передбачено, що підготовка лотів до проведення земельних торгів включає державну реєстрацію земельної ділянки.

Отже, перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При цьому формуванню переліку земельних ділянок передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема, здійснює відведення земельної ділянки та її державну реєстрацію із присвоєнням відповідного кадастрового номеру.

Як передбачено ч. 1, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

За змістом рішення Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 14 березня 2019 року № 2298 «Про включення земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку інвестиційно-привабливих земельних ділянок, право оренди на які підлягають продажу на земельних торгах» та додатків до нього до зазначеного переліку включені земельні ділянки без присвоєння їм кадастрових номерів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка не є сформованою, тому до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставляються на земельні торги, може бути включено земельну ділянку лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України.

При цьому безпідставними є доводи відповідача, що відведення такої земельної ділянки відповідно до вимог ст. 136 Земельного кодексу України та включення земельної ділянки до вказаного переліку передує формуванню земельної ділянки в порядку, передбаченому законом, та виготовленню відповідної документації.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності ознак протиправності оскарженого рішення відповідача.

Зазначений висновок зроблений з урахуванням з правової позиції Верховного Суду, викладеною у постановах від 8 листопада 2019 року у справі № 420/914/19 та від 19 лютого 2019 року у справі № 815/905/17.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва орієнтовної площею 0,12 га, що знаходиться на території Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Натомість, ст. 118 Земельного кодексу України не передбачає відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності встановлених законом вичерпних підстав, і містить єдине правило надати такий дозвіл.

Отже, у спірних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, оскільки її обов`язок надати дозвіл на розробку проекту землеустрою у випадку додержання заявником усіх вимог чинного законодавства імперативно визначений статтею 118 Земельного кодексу України, а тому висновок суду першої інстанції щодо дискреційності повноважень відповідача у спірних правовідносинах є помилковим.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Натомість, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

З огляду на зазначені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів вважає, що хоч і повноваження Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, але належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, оскільки відповідачем не перевірялись інші необхідні для одержання умови, ніж ті, з яких у наданні дозволу було відмовлено.

Колегія суддів також зауважує, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких скасоване оскаржуване рішення відповідача.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне судове рішення, але із помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для зміни рішення в його мотивувальної частині з викладених вище обставин.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року № 3002 є протиправним та підлягає скасуванню, а також правильно зобов`язав відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 23.10.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Отже, судом першої інстанції правильно адміністративний позов задоволений, частково, проте помилково зазначені підстави задоволення.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 340/176/20 виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко