Справа № 815/6313/15
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 815/6313/15
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О. Градовського Ю.М.

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника апелянта Жукової Т.О.

за участю представника позивача Боярського В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Амадеус Марин» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин» ( далі Позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області ( далі ДПС в Одеській області, Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.07.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 478 450 грн.

В обгрунтування позову зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення рішення належить скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийнято на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у зв`язку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 24.11.2015 адміністративний позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09.06.2016 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 залишив без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області оскаржила їх у касаційному порядку.

08 жовтня 2019 р. ухвалою Верховний Суд постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016 р. у справі №815/6313/15 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.07.2015 року № .

В апеляційній скарзі, Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 10 березня 2020 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи та наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться в акті перевірки та були предметом розгляду судом першої інстанції. Так, скаржник, наголошує на фіктивній господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп» та вказує на певні дефекти у первинній документації, складеній за наслідками спірних господарських операцій.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач послався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин» щодо підтвердження господарських відносин з платником податків Товариством з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп» за період з 01.07.2014 по 30.11.2014, їх реальності та визначення впливу на податковий облік з податку на додану вартість, результати якої оформлено актом від 06.07.2015 № 4637/15-53-22-04/36554/96.

Актом перевірки встановлено вчинення позивачем порушень пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, підпункту «е» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному включенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп» на підставі договорів від 01.07.2014 № 4/07 про надання послуг з миття цистерн та від 16.07.2014 № 3/07 про транспортно-експедиційне обслуговування.

В обґрунтування відсутності у позивача підстав для формування податкового кредиту за вказаними операціями податковий орган посилався на не перебування контрагента позивача за адресою місцезнаходження, а також на висновки контролюючого органу за наслідками проведених контрольних заходів з питань господарських відносин Товариства з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп» з іншими контрагентами щодо поставок активів. Так, під час таких контрольних заходів було встановлено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп» відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, в тому числі: основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, що виключає підстави для висновку про реальне провадження підприємницької діяльності таким суб`єктом господарювання.

Крім того, Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області в акті перевірки зазначено про наявність досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2014 за № 0000282, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 205, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. Так, співробітниками слідчого управління фінансових розслідувань та оперативного управління Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві в рамках цього кримінального провадження виявлено та припинено протиправну діяльність «конвертаційного центру», у тому числі і Товариства з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп», який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формування незаконного податкового кредиту на території м. Києва та інших регіонів України. В ході досудового розслідування встановлено, що підприємства «конвертаційного центру» зареєстрували суб`єкти господарювання без наміру здійснення фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності з надання податкової вигоди іншим суб`єктам підприємницької діяльності, шляхом безпідставного формування показників податкового обліку.

На підставі зафіксованих в акті перевірки висновків податкового органу про вчинення позивачем порушень Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 24.07.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість у загальній сумі 717675 грн., в тому числі: в сумі 478450 грн. за основним платежем та в сумі 239225 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керувався тим, що фактичне здійснення спірних господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «Реверанс Груп» і позивачем підтверджується належним чином складеними первинними документами (актами надання послуг, актами здачі-прийняття робіт, податковими накладними, рахунками-фактури, картками рахунку, актами придатності цистерн під завантаження, платіжними дорученнями), які містять вичерпну інформацію відносно змісту та суті договірних відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.п. 198.6.3. п. 198.6 ст. 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що Податковий кодекс України не встановлює обов`язку позивача при визначенні податкового кредиту здійснювати надмірну сплату ПДВ до бюджету. Позивач як покупець товарів (робіт, послуг) не сплачує при придбанні товару (робіт, послуг) ПДВ до бюджету, а сплачує такий податок у складі ціни товару (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (робіт, послуг). Саме це є умовою при визначенні відшкодування покупця. Припущення відповідача про невиконання постачальниками зобов`язання зі сплати податку до бюджету не є підставою для позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, який виконав усі передбачені Податковим кодексом України умови щодо його отримання.

Податковим кодексом України не встановлена обумовленість між підтвердженням сплати податку на додану вартість попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг) та віднесенням позивачем до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). Закон не ставить право платника податку на формування податкового кредиту в залежність від належного виконання постачальником або контрагентами постачальника своїх податкових зобов`язань та сплати ними сум податку на додану вартість до державного бюджету.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, позивач не має правових підстав перевіряти чи включена контрагентами постачальника сума податку на додану вартість від реалізованих товарів (робіт, послуг) до складу податкових зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав договір з ТОВ Реверанс Груп про надання послуг з миття цистерн від 01.07.2014 року № 4/07 (а.с. 91-93 том 1).

Так на виконання умов вищезазначеного договору від 01.07.2014 року № 4/07 у період липень 2014 року - листопад 2014 року ТОВ Реверанс Груп надавало послуги позивачу з пропарки вагонів.

Операції з придбання вищезазначених послуг з миття цистерн відображені позивачем в бухгалтерському обліку за відповідні періоди липень 2014 року - листопад 2014 року, у журналі - ордері і відомості по кредиту рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками та дебету рахунків: 93 витрати на збут на суму 2034000 грн., 644 Податковий кредит на суму 406800 грн.

Розрахунки між суб`єктами господарювання за отримані послуги проводились у безготівковій формі.

Також під час проведення перевірки, встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ Реверанс Груп (Виконавець) було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 16.07.2014 року № 3/07, згідно якого Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з організації та забезпечення перевезення вантажу залізничним транспортом у прямому та/або смішаному сполученні у власному та/або орендованому рухомому складу, пов`язані із залізничним перевезенням. Номенклатура вантажу, обсяги, вартість послуги ТЕО, пункт навантаження та розвантаження, маршрут, тарифи перевезення вантажів узгоджуються у протоколах узгодження тарифів, які є невід`ємною частиною Договору (а.с. 83-90 том 1).

На виконання умов вищезазначеного договору у періоді, що перевірявся (01.07.2014 року - 30.11.2014 року) ТОВ Реверанс Груп надавало позивачу транспортно-експедиційні послуги.

Операції з придбання вищезазначених послуг з організації перевезень відображені позивачем в бухгалтерському обліку за відповідний період (01.07.2014 року - 30.11.2014 року) у журналі - ордері і відомості по кредиту рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками та дебету рахунків: 92 адміністративні витрати на суму 358250 грн., 644 Податковий кредит на суму 71650 грн.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними, отриманими від ТОВ Реверанс Груп у загальному розмірі 478 450 грн. включено до складу податкового кредиту позивачем та реєстру отриманих податкових накладних у періоді липень 2014 року - листопад 2014 року.

Про підтвердження виконання умов за вищезазначеними договорами свідчать первинні бухгалтерські документи: акти надання послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, рахунки-фактури, картка рахунку 631, акти придатності цистерн під завантаження, платіжні доручення (а.с. 51-101, 103-112, 208-242 том 1, 15-111 том 3).

Також, на підтвердження реальності взаємовідносин з вищезазначеним контрагентом, позивач надав до суду первинну документацію та копії угод, пов`язаних з перевезенням вантажів, до перевезення та експедирування яких позивач залучав контрагентів: ДП Одеська залізниця, ДП Південна залізниця, Уставне територіально-галузеве об`єднання Південна залізниця, ДП Придніпровська залізниця, Державне територіально-галузеве об`єднання Львівська залізниця, Державне територіально-галузеве об`єднання Південно-Західна залізниця, ТОВ Глобинський переробний завод, ТОВ ВКФ Олір (а.с. 143-250 том 1, 1-68 том 2).

Однак, відповідач дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за період липень-листопад 2014 року на загальну суму 478 450 грн. по господарським операціям з у складі вартості послуг, по яких не доведено фактичного здійснення операцій, пов`язаних з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку та у ряді випадків оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Так, перевіряючі дійшли висновку про завищення позивачем податкового кредиту виключно на підставі податкової інформації, яка надійшла від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 17.02.2015 року № 50/10-13-22-04/39216671 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ Реверанс Груп з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ТОВ Хадагор за період з 01.07.2014 року та від 15.05.2015 року № 265/10-13-22-05/39216671 щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ Реверанс Груп з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками та з контрагентами - покупцями за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року.

Як вбачається з акту, більша його частина ґрунтується на підставах порушення контрагентом позивача податкового законодавства.

Таким чином фактично на підставі вищезазначеної податкової інформації щодо спектру фінансово-господарської діяльності ТОВ Реверанс Груп з питань дотримання вимог податкового законодавства, відповідач у даному акті перевірки дійшов висновку про відсутність реальності вчинення позивачем господарських операцій з даним контрагентом та завищення позивачем суми податкового кредиту.

При цьому, надані позивачем в ході судового розгляду справи документи підтверджують дійсність всіх операцій і правильність податкового обліку позивача.

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а в разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Частиною 1 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого податковий орган посилається як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд правильно зазначив, що за обставин, які склалися, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

Щодо посилання відповідача про наявність досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2014 за № 0000282, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 205, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, судом встановлено таке.

Так, співробітниками слідчого управління фінансових розслідувань та оперативного управління Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві в рамках цього кримінального провадження виявлено та припинено протиправну діяльність конвертаційного центру, у тому числі і Товариства з обмеженою відповідальністю Реверанс Груп, який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формування незаконного податкового кредиту на території м. Києва та інших регіонів України. В ході досудового розслідування встановлено, що підприємства конвертаційного центру зареєстрували суб`єкти господарювання без наміру здійснення фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності з надання податкової вигоди іншим суб`єктам підприємницької діяльності, шляхом безпідставного формування показників податкового обліку.

За вказаним номером ЄРДР велось досудове розслідування та було винесено Вирок 09.08.2016 року Києво Святошинським районним судом Київської області щодо юридичної особи ТОВ Консультант-2014, яка не є контрагентом позивача. Тому результати досудового розслідування, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 03.11.2014 не мають доказового значення для правильності і об`єктивного вирішення спору у даній справі.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення продавцем правил здійснення господарської діяльності, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому невиконання своїх податкових зобов`язань контрагентами платника податків не можуть бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, який ці дані задекларував. Також, наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб`єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів як обов`язкової ознаки для визнання правочинну недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Згідно зі ст. 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Амадеус Марин» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23.10.2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Градовський Ю.М. Турецька І.О.