Справа № 640/9057/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ № 640/9057/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин"

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 травня 2019 року №, №, від 11 травня 2019 року №0103, №0103.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту від 08 квітня 2019 року №216/26-15-14-01-03/37175801 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, валютного - за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року» ґрунтуються на вільному тлумаченні відповідачем норм законодавства та спростовується наявними первинними бухгалтерськими документами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10 травня 2019 року №, №, від 11 травня 2019 року №0103, №0103 прийнято, оскільки під час документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" встановлено порушення останнім пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 4, пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, пункту 2.4. статті 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24 травня 1995 року №88, пункту 6 та пунктів 7, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, пункту 5 Розділу III «Розрахунки за звітний період» Наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням пункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 164.5 статті 164, пункту 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 168.4.4. пункту 168.4 статті168 Податкового кодексу України.

У відповіді на відзив позивач вказує, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви.

У додаткових поясненнях представник відповідача вказує, що факт реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" авто за ціною нижчою середньої ринкової вартості підтверджується листом Мінекономрозвитку України від 11 квітня 2019 року, отриманого на запит Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

У додаткових поясненнях до відповіді на відзив позивач вказує, що відповідачем не доведено, що знижка надавалась виключно для конкретної фізичної особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, валютного - за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, за результатом якої складений акт від 08 квітня 2019 року №216/26-15-14-01-03/37175801 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено наступні порушення:

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 4, пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, пункту 2.4. статті 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24 травня 1995 року №88, пункту 6 та пунктів 7, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 144 079 грн.;

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 4, пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, пункту 2.4. статті 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24 травня 1995 року №88, пункту 6 та пунктів 7, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств в періоді що перевірявся на загальну суму 1 104 714 грн.;

пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, пункту 5 Розділу III «Розрахунки за звітний період» Наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді що перевірявся на загальну суму 320 297 грн.;

статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено подання з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (форма №1 ДФ) за IV квартал 2017 року, I, II, III квартал 2018 року;

підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням пункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 164.5 статті 164, пункту 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету, на загальну сум 22 202,85 гривень;

підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 168.4.4. пункту 168.4 статті168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету, на загальну суму 1 517,21 гривень.

Вказані висновки перевірки ґрунтуються на такому:

- збільшення суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору здійснено у зв`язку з нібито заниженням (не утриманням) податку на доходи фізичних осіб із суми доходу (додаткового блага- суми знижки), створеного при продажу позивачем автомобіля HYNDAI ELANTRA (рік випуску 2011) фізичній особі ОСОБА_1 за ціною нижчою середньої ринкової вартості автомобіля;

- виявлення розбіжностей в бухгалтерському обліку та наданими до перевірки первинними документами по взаємовідносинам між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП»;

-відсутність у позивача законодавчих підстав для коригування податкових зобов`язань з огляду на відсутність складських квитанцій та складських свідоцтв щодо оприбуткування поверненого зерна за видатковою накладною № 13 від 01 березня 2017 року.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№ від 10 травня 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 27 753,56 грн. (за основним платежем - 22 202,85 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 5 550,71 грн.);

-№ від 10 травня 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 1896,51 грн. (за основним платежем - 1 517,21 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 379,30 грн.);

-№ 0103 від 11 травня 2019 pоку, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 180 098,75 грн., (за основним платежем -144 079,00 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 36 019,75 грн.);

-№ 40103 від 11 травня 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 400 371,25 грн. (за основним платежем -320 297 грн. та за штрафною (фінансовою) санкцією - 80 074,25 грн.).

Незгода позивача із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10 травня 2019 року № та №, суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування платника податку (як резидента, так і нерезидента) є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Відповідно до підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 зазначеного Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку.

Пунктом 164.5 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлено згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт, Сп - ставка податку для таких доходів на момент їх нарахування.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Кодексу).

Згідно з підпунктом 14.1.71 цього пункту, у разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про оцінку майна» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї із сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, переоцінки основних фондів для цілей бухобліку; оподаткування майна згідно із законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою.

Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна» встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Згідно із законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна», Національним стандартом № 1 та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна затверджено Методику товарознавчої експертизи, яка застосовується, зокрема, з метою визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів, їх складників у разі відчуження. При цьому визначено, що ринкова вартість колісних транспортних засобів (його складників) - це вартість, за яку можливе відчуження колісних транспортних засобів (його складників) на ринку подібних колісних транспортних засобів (їх складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна зі сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів із джерела їх походження в Україні.

Відповідно до підпункту 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1 - 170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Одночасно пунктом 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір (далі - збір).

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу (підпункти 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Відповідно до підпункту 1.4 цього пункту нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 %), визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 Податкового кодексу (підпункт 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

Платники збору зобов`язані забезпечити виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 Податкового кодексу України (підпункт 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

З акту перевірки вбачається, що позивачем до перевірки надано договір купівлі-продажу транспортного засобу від 12 липня 2016 року №01, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" реалізовано фізичній особі ОСОБА_1 автомобіль, ціна транспортного засобу за домовленістю складає 80 000 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа Мінекономрозвитку від 11 квітня 2019 року №18875/9 розрахована згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 середньоринкова вартість реалізованого позивачем авто становить 225 098,07 грн (з ПДВ).

З системного аналізу викладених вище норм Податкового кодексу України вбачається, що сума знижки включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку виключно у випадку, якщо дана знижка носить індивідуальний (персональний) характер. Якщо знижка поширюється на будь - якого платника податку та не є індивідуальною, то сума такої знижки не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Оскільки в даному випадку визначено особу, якій реалізовано автомобіль за ціною нижче середньоринкової вартості, така знижка надана одній особі і не є звичайною знижкою, що надається всім покупцям, суд вважає обґрунтованими висновки відповідача про порушення позивачем підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням пункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 164.5 статті 164, пункту 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України та підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту 168.4.4. пункту 168.4 статті168 Податкового кодексу України, що свідчить про обґрунтованість податкових повідомлень-рішень від 10 травня 2019 року №, №.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 11 травня 2019 pоку № 0103 та № 40103, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» (Покупець, попередня назва ТОВ «КОМПАНІЯ У.Б.К.») укладено договір поставки від 19 січня 2017 року №30.

Пунктами 3.5. Договору від 19 січня 2017 року №30 передбачено, що поставка частинами (партіями) дозволяється.

Поставка здійснюється на умовах FCA в редакції Інкотермс 2010, товар завантажено на вагони - зерновози на території зернового складу Філія «Хлібна база №88 - Державне підприємство «Полтавський КХП», який знаходиться за адресою: Полтавська обл., Чутівський район, смт Артемівка, вулиця Першотравнева 9 а.

Так, поставка на умовах FCA в редакції Інкотермс 2010 означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

Як вказано в акті перевірки згідно регістрів аналітичного і синтетичного обліку, станом на 01 березня 2017 року дебіторська чи кредиторська заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» по договору від 19 січня 2017 року №30 відсутня.

Відповідно до наданих до перевірки документів (накладна №517 від 01 березня 2017 року) позивачем реалізовано пшениці 2 класу Товариству з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» в кіл. 142900 кг., а згідно залізничної накладної вказаний обсяг становить - 347 450 кг.

Відповідач в акті перевірки вказує, що документів щодо відображення доходу від реалізації Товариству з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» пшениці 2 класу в кількості 204 550 кг. 00) не надано.

В матеріалах справи наявна копія транспортної накладної, на яку посилається відповідач в акті перевірки та зі змісту якої вбачається, що пшениця відправляється Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» згідно експортного контракту від 06 лютого 2017 року для вивозу водним транспортом, відправник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕП «ВЕРТИКАЛЬ», одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніка-Тера» в квоту SAVOYTRADING L.P.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» перевозило пшеницю згідно вказаної вище транспортної накладної, що придбана виключно у позивача.

З огляду на викладене, доводи відповідача про наявність у позивача доходу від реалізації 204 550 кг пшениці 2 класу в сумі 800 434,24 грн та не визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 160 087,65 грн не знайшло підтвердження під час розгляду справи.

Так, з акту перевірки вбачається та позивачем не заперечується, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний млин» проведено коригування податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно розрахунку коригування від 01 березня 2017 року №240 в розмірі 159 226,75 грн у зв`язку з поверненням товару.

В акті перевірки вказано, що позивачем не надано документів, що підтверджують повернення саме поставленого товару.

Так, форма накладної на повернення товару визначена наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів» №193 від 21 червня 1996 року.

В матеріалах справи наявна копія накладної на повернення від 01 березня 2017 року №13, яка оформлена відповідно до вказаного вище наказу.

Відповідно до пункту 4.2. Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної літаки № 198 від 27 червня 2003 pоку, на вимогу поклажодавця зерновий склад виписує йому на одну партію прийнятого зерна подвійне складське свідоцтво або просте складське свідоцтво на зерно.

Позивач вказує, що повернена партія зерна в день її повернення 01 березня 2017 року підлягала відвантаженню за іншим договором, отже він, позивач, не вимагав оформлення складських документів на повернений обсяг зерна, оскільки воно не передавалось зерновому складу на зберігання.

Доказів на спростування викладеного відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає безпідставними доводи відповідача про порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 4, пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, пункту 2.4. статті 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24 травня 1995 року №88, пункту 6 та пунктів 7, 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, пункту 5 Розділу III «Розрахунки за звітний період» Наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», що є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень від 11 травня 2019 pоку № 0103 та № 40103.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 11 травня 2019 pоку № 0103 та № 40103 з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статі 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11 травня 2019 pоку № 0103 та № 40103, прийняті Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин" (04080, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 81, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655 , місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судовий збір в сумі 8719 (вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко