Справа № 480/4857/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 р.Справа № 480/4857/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника відповідача - Сумцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, повний текст складено 13.07.20 року) по справі № 480/4857/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа: Акціонерне товариство "УкрСиббанк",

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 06.02.2018 № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 218 125,19 грн, із них 174 500,15 грн за податковим зобов`язанням та 43 625,04 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській області від 06.02.2018 № в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на додану вартість з основного зобов`язання в розмірі 14 284,23 грн., та штрафних санкцій у розмірі 3 571,02 грн., а всього 17 855,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно застосовано до спірних правовідносинах ст.164 Податкового кодексу України (в редакції, що не діяла час одержання додаткового блага 2014 р.). Згідно ст.164 ПК України (в редакції до 2015) базою оподаткування є вся сума боргу, включаючи відсотки, нараховані банком за користування кредитом, а отже податковим органом правомірно прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Позивач та Акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі третя особа) не надали відзиви на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання не прибув, 09.10.2020 подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває на самоізоляції за станом здоров`я.

Колегія суддів зазначає, що доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано, а тому заява задоволенню не підлягає.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 08.10.2009 позивачем з АТ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 114 833,28 доларів США під 14,35% річних.

16.04.2014 АТ «Укрсиббанк» повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення про анулювання його кредитної заборгованості, яка станом на 16.04.2014 становить 90 197,83 доларів США. Також повідомило, що вказана сума є додатковим благом, з якої необхідно сплатити податок на доходи фізичних осіб та задекларувати його у річній податковій декларації (а.с. 80).

21.11.2017 ГУ ДФС у Сумській області , на підставі наказу № 1792 від 21.11.2017 " Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 " проведено документальну позапланову невиїзну перевірку у зв`язку з неподанням в установлений законом строк податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, за результатами якої складено акт № 4544/18-28-13-03/ НОМЕР_1 /268 від 29.12.2017 (а.с. 9-11,26).

Перевіркою встановлено, що у 2014 році ОСОБА_1 отримано додаткове благо, яке виникло в результаті анулювання кредитором боргу в розмірі 1 027 904,39 грн, що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ). Декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 до органів ДФС не надавалась, чим порушено п.п. 49.38.4. п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.

Висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на інформації, поданій АТ «Укрсиббанк» 12.02.2016 до ГУ ДФС в Сумській області, про прощення (припинення) боргу, повідомлення платника податків про обов`язок сплати податки та збори з сум прощеного боргу та відобразити їх у річній податковій декларації. (а.с. 24)

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- п.п. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49 ПК України в результаті недекларування отриманих доходів за 2014 рік;

- п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, в тому числі по періодах: за 2014 р. 174 500,15 грн.

06.02.2018 ГУ ДФС у Сумській області винесено податкове повідомлення-рішення , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у загальному розмірі 218 125,19 грн (за основним платежем 174 500,15 грн, штрафні (фінансові) санкції- 43 625,04 грн (а.с.12).

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням відповідача звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що складовими суми прощеного (анульованого) боргу є основної суми кредиту ("тіло боргу") та відсотки, а тому додатковим благом є лише основна сума кредиту, яке підлягає оподаткуванню та включенню у податкову декларацію. Разом з тим податковим органом протиправно здійснено розрахунок на всю суму прощеного боргу (основна сума боргу та нараховані відсотки), а отже невірно визначено базу оподаткування в цій частині.

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п.п.164.2.17 п.164.2. ст.164 ПК України.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на дату анулювання (прощення) боргу) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, серед іншого, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Водночас відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Разом із тим, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. При цьому, суми процентів або пені, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або пені, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Зазначене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року № 321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані суми процентів, пені, штрафів тощо.

Судовим розглядом встановлено, що анульована (прощена) банком сума заборгованості позивача в еквіваленті 1 027 904,39 грн складалася із основної суми боргу (тіла кредиту), та відсотків, нарахованих за користування кредитом, що підтверджується розрахунком АТ «Укрсиббанк» (а.с. 86).

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що анульована (прощена) банком позивачу сума процентів за користування кредитом не є його доходом, одержаним як додаткове благо у розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню в порядку абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 цього Кодексу, тому не підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу платника податку.

Доводи скаржника щодо необхідності застосування п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в редакції на час анулювання боргу не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність у зазначеній нормі Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015. При цьому, це уточнення не змінило правового регулювання, а конкретизувало дійсний зміст наведеної норми.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення), якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З огляду на це визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції, пеня), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.11.2019 по справі № 826/6780/16, від 29.01.2020 по справі № 808/1087/16, від 23.09.2020 по справі № 820/19262/14.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року по справі № 480/4857/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 23.10.2020 року