Справа № 620/1040/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1040/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року (повний текст виготовлено 25 червня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач, Приватне підприємство «Семенівська мануфактура», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 01.02.2019 року №0, №, №0 та №0.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, позовні вимоги ПП «Семенівська мануфактура» задоволено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 3 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року скасовано, справу № 620/1040/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини у справі, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем не надано доказів транспортування товару до місця зберігання, в ході інвентаризації виявлено, що придбані у контрагентів товари відсутні, що підтверджується інвентаризаційним описом, доданим до матеріалів перевірки, тому позивачем не підтверджено фактичного здійснення операцій між позивачем та ПП «АЗЧ Постач» та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані».

Окрім того, апелянт зазначає, що позивачем безпідставно за результатами списання сум безнадійної заборгованості не скориговано показники податку на додану вартість та не зареєструвано відповідні розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, на думку контролюючого органу, підприємство відповідно до вимог підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України повинно збільшити фінансовий результат податкового звітного періоду на 30% вартості товарів.

21 жовтня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Приватного підприємства «Семенівська мануфактура», в якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПП «Семенівська манцфактура» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області.

На підставі направлень від 23.11.2018 №2612, №2613, №2614, №2615, №2616, відповідно до статей 20, 77 та 82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, посадовими особами контролюючого органу проведена планова виїзна документальна перевірка ПП «Семенівська мануфактура» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 29.12.2018 №910/14/35821783 (а.с. 14-51 т.1), у якому вказано, у тому числі, про такі порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п. 44.2 ст. 44, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в розмірі 208534,00 грн., у тому числі за 2017 рік в розмірі 208534,00 грн.;

- п. 189.1 ст. 189, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого: занижено податок на додану вартість на суму 1417328,00 грн., у тому числі за вересень 2017 року на суму 371966,00 грн., за жовтень 2017 року на суму 109705,00 грн., за січень 2018 року на суму 114233,00 грн., за червень 2018 року на суму 750644,00 грн, за серпень 2018 року на суму 70780,00 грн; завищено від`ємне значення ПДВ на суму 11531,00 грн., у тому числі за вересень 2018 року на суму 11531,00 грн;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України;

На підставі вищезазначеного акту перевірки 01.02.2019 ГУДФС у Чернігівській області винесено підприємству податкові повідомлення-рішення (а.с. 52-58 т.1):

- №0, яким до підприємства застосовано штрафні санкції (50%) за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в розмірі 486 665,50 грн.;

- №0, яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 11531,00 грн.;

- №0, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 2125992,00 грн.;

- №0, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 260668,00 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що ПП «Семенівська мануфактура» не було занижено податкові зобов`язання по взаємовідносинам з ПП «АЗЧ Постач» та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані». Також, суд першої інстанції вказав, що пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не передбачено збільшення податкового зобов`язання у випадку списання безнадійної кредиторської заборгованості та безоплатно отриманого товару.

Щодо необхідності збільшення позивачем фінансового результату податкового звітного періоду на 30% вартості товарів, суд першої інстанції виходив з того, що договірна ціна є звичайною ціною та є ринковою ціною, якщо іншого не доведено передбаченими Податковим кодексом України методами визначення звичайної ціни, і такий обов`язок щодо доведення покладено саме на контролюючий орган, тому за встановлених обставин господарські операції між ПП «Семенівська мануфактура» та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» за 2017 рік відповідають принципу «витягнутої руки»,і до них не застосовується пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо господарських операцій між ПП «Семенівська мануфактура» із ТОВ «Альтернатива Енерджі Сервіс» і ПП «АЗЧ Постач», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податквого кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2017 року між позивачем (Покупець) та ПП «АЗЧ Постач» (Постачальник) укладено договір поставки № 2017/0503. 25 жовтня 2017 року на виконання умов вказаного договору ПП «АЗЧ Постач» поставлено на користь ПП «Семенівська мануфактура» товар на загальну суму 867 984,00 грн., на підтвердження чого надано видаткову накладну та податкову накладну; оплата за придбаний товар здійснена в повному обсязі.

25 жовтня 2017 року між позивачем (Поклажедатель) та ПП «АЗЧ Постач» (Зберігач) укладено договір зберігання № 25-1, відповідно до якого поклажедатель передає, а зберігач приймає за винагороду на відповідальне зберігання (без набуття права власності) товар, товар передано на зберігання відповідно до акту приймання-передачі від 25 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 162).

Відповідно до договору суборенди від 02 жовтня 2017 року, укладеного між ТОВ «Гравітан» та ПП «АЗЧ Постач», ПП «АЗЧ Постач» передано в суборенду приміщення, розташоване за адресою: пров. Яковлівський, 10, м. Мерефа, Харківський район, Харківська області (т. 1, а.с.188-190).

Вищевикладеним підтверджується, що зберігання товару здійснюється на складах продавця (зберігача), тому транспортування товару до інших складів не здійснювалося.

Також, 20 травня 2018 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» (Постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 20/05, на підтвердження фактичного виконання якого позивачем надано копії податкових та видаткових накладних, банківських виписок.

01 червня 2018 року між позивачем (Товароволоділець) та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» (Зберігач) укладено договір відповідального зберігання нафтопродуктів № 2-зб, згідно з яким Товароволоділець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання нафтопродукти (т. 1, а.с. 149-152).

Місцем відповідального зберігання визначено резервування ТОВ «АЕС Компані» на нафтобазі, що розташована за адресою: вул. Піщана, 22, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область. Тобто, зберігання нафтопродуктів здійснювалось в резервуарах Продавця (Зберігача), а тому транспортування нафтопродуктів до інших резервуарів не здійснювалося. На підтвердження передачі товару на зберігання надано акти передачі-приймання матеріальних цінностей від 02.06.2018, від 26.06.2018 та від 03.08.2018 (т. 1, а.с. 154-156).

Таким чином, зберігання нафтопродуктів здійснювалось в резервуарах продавця, який є одночасно і зберігачем, а тому транспортування нафтопродуктів до інших резервуарів також не здійснювалося.

Вищевикладеним спростовуються доводи апелянта щодо ненадання позивачем товарно-транспортних накладних щодо транспортування нафтопродуктів до місця зберігання та встановлення в ході проведення інвентаризації на складах ПП «Семенівська мануфактура» відсутності товарів, придбаних у контрагентів ПП «АЗЧ Постач» і ТОВ «Альтернатив Енерджі Сорсес Компані».

Апелянтом не було надано доказів ані зміни призначення придбаних товарів, ані спростувано фактичне здійснення операцій, тому висновки контролюючого органу про неправомірне формування позивачем даних податкового обліку за результатами операцій із ПП «АЗЧ Постач» і ТОВ «Альтернатив Енерджі Сорсес Компані» є необґрунтованими.

Щодо списання ПП «Семенівська мануфактура» суми безнадійної заборгованості з контрагентами ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» і необхідності коригування суми податку на додану вартість та реєстрації в Державному реєстрі податкових накладних відповідних розрахунків коригування, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ПП «Семенівська мануфактура» списано та віднесено в дохід суми наступної безнадійної кредиторської заборгованості по операціям з придбання товарів без коригування (зменшення податкового кредиту):

- ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» (податковий номер 33198154) 107 274,22 грн., у т.ч. ПДВ 17 879,00 грн., придбання матеріалів, дата виникнення заборгованості 27.05.2014. Підприємством сума заборгованості списана в дохід на підставі бухгалтерської довідки в грудні 2017 року. ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» декларації з ПДВ надає з прочерками з червня 2016 року, господарську діяльність не здійснює.

- ПП ТПК «Спецпостач» (податковий номер 35970565) 2 625 895,07 грн., в т.ч. ПДВ 437649,00 грн. ПП «Семенівська мануфактура» придбала матеріали для виготовлення спецвзуття, дата виникнення заборгованості 29.10.2015. Підприємством сума заборгованості списана в дохід на підставі бухгалтерської довідки в грудні 2016 року. ПП ТПК «Спецпостач» станом на грудень 2016 мало стан 16 (ліквідовано), остання звітність подана підприємством за червень 2014 року. Ліквідовано у 2016 році ухвалою Господарського суду Полтавської області.

За наслідками перевірки вказаних операцій, контролюючий орган дійшов висновку про придбання ПП «Семенівська мануфактура» у вказаних контрагентів матеріалів для здійснення господарської діяльності, а заборгованість по взаємовідносинам з ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» є безнадійною. Апелянт вважає, що позивач в такому випадку повинен був відкоригувати суми податку на додану вартість та зареєструвати в Державному реєстрі податкових накладних відповідних розрахунків коригування.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року вказав на необхідності перевірки відповідності операцій між позивачем та його контрагентами критеріям поняття «безоплатно надані товари, роботи, послуги», а також того, чи передбачений чинним законодавством, зокрема й пунктом 198.5 статті 198 ПК України, на який посилався відповідач в акті перевірки, обов`язок коригувати показники податку на додану вартість в разі отримання безоплатно отриманих товарів.

Так, згідно з підпунктом 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, безоплатно надані товари, роботи, послуги це: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що господарські операції позивача з ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» не відповідають наведеним критеріям.

Пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Отже, з вищевикладеного пункту 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України вбачається, що платник податку повинен збільшити зобов`язання з податку на додану вартість виключно у випадку, якщо товари та послуги, передбаченні статтями 196 та 197 Податкового кодексу України та в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, почали використовуватися в господарській діяльності такого платника податку.

Пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не передбачено збільшення податкового зобов`язання у випадку списання безнадійної кредиторської заборгованості та безоплатно отриманого товару.

Також суд першої інстанції правильно звернув увагу, що господарські операції між ПП «Семенівська мануфактура» та ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» і ПП ТПК «Спецпостач» не підпадають під операції, зазначені в статтях 196, 197 Податкового кодексу України, що підтверджується викладеним в акті перевірки.

Підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно із пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Отже, у випадку наявності безнадійної кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої сплив, божник повинен віднести суму простроченої кредиторської заборгованості до своїх доходів, при цьому податковим законодавством не передбачено обов`язку коригування податку на додану вартість, оскільки як вірно вкказав суд першої інстанції, відповідно до приписів ст. 201 Податкового кодексу України дане право надано виключно постачальнику товарів/послуг, а не покупцю таких товарів/послуг.

Таким чином, вищевикладеним спростовуються доводи апелянта про наявність у позивача обов`язку відкоригувати суми податку на додану вартість та зареєструвати в Державному реєстрі податкових накладних відповідних розрахунків коригування.

Щодо необхідності збільшення фінансового результату до оподаткування звітного податкового періоду на суму 30% вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Різниці, що виникають при здійсненні фінансових операцій, на які збільшується фінансовий результат податкового (звітного) періоду, визначено пунктом 140.5 статті140 Кодексу.

Так, підпунктом 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Кодексу встановлено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у: неприбуткових організацій, внесених до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого придбання, крім випадків, коли сума вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг, придбаних у таких організацій, сукупно протягом звітного (податкового) року не перевищує 25 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, та крім бюджетних установ і неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону; нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки», відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

Відповідно до підпункту 39.1.2 пункту 39.1 статті 39 ПК України, обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу «витягнутої руки», якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

З аналізу наведених норм вбачається, що платник податків, придбавши товари у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, зобов`язаний збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат не підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки».

Отже, обставина відповідності вартості товару цінам, визначеним за принципом «витягнутої руки», становить предмет доказування для цілей вирішення питання про необхідність збільшення фінансового результату до оподаткування звітного податкового періоду на суму 30% вартості товарів.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року вказав на необхідності надання оцінки доводам податкового органу та перевірки підтвердження позивачем суми витрат за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статті 39 Податкового кодексу України, а також перевірки чи є наданий позивачем звіт про оцінку майна документом, який підтверджує суму витрат за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки».

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2016 між позивачем та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» (Республіка Узбекистан) було укладено контракт №19/12-ЕХ (а.с. 59-64 т.1), відповідно до якого ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» (продавець) продає рушник махровий (номенклатура, кількість, ціна визначаються сторонами у специфікаціях), а позивач (покупець) купує даний товар та оплачує його.

Ціна і загальна вартість кожної партії товару вказуються у відповідній специфікації. Загальна сума контракту складає 950 000,00 дол. США і приймається на умовах FCA м. Намаган (Узбекистан) (відповідно ІНКОТЕРМС 2010).

У 2017 році на виконання вказаного контракту продавцем здійснено дві поставки ПП «Семенівська мануфактура» товару, а саме: у лютому 2017 року, на загальну суму 1 873 481,10 грн., та у грудні 2017 року, на загальну суму 1 988 210,15 грн., що підтверджується митними деклараціями ІМ 40 ТН №807100000/2017/006362 від 21.02.2017, ІМ 40 ДТ №UА807170/2017/303199 від 21.03.2017, комерційним інвойсом №6 від 06.02.2017, сертифікатом про проходження товару форми СТ-1 №UZUA70900186 від 06.02.2017, митною декларацією ІМ 40 ДЕ №UА807170/2017/351005 від 29.12.2017, комерційним інвойсом (коригувальний) №70 від 04.12.2017, сертифікатом про проходження товару форми СТ-1 №UZUA70903151 від 23.12.2017 (а.с. 65-69, 103-108 т.1). Загальна сума імпорту склала 3 861 691,25 грн.

Відповідно до пп. 39.2.1.8 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України, господарські операції відповідають принципу «витягнутої руки», зокрема, якщо є висновок оцінки про вартість товару.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 12.07.2001 № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Так, ПП «Семенівська мануфактура» надано звіти про оцінку майна:

№05-07/02/32 від 21.02.2017, яким підтверджено, що на дату поставки рушник махровий 40*70 коштує 0,57 доларів США за одиницю, рушник махровий 50*90 коштує 0,92 доларів США за одиницю, рушник махровий 70*140 коштує 2,01 доларів США за одиницю, що відповідає контрактній ціні товару (т. 1, а.с. 109-136);

№05-08/06/28 від 29.12.2017, яким підтверджено, що на дату поставки тканини махрової (ширина 220 см) коштує 5,25 доларів США за 1 кг, тканини махрової (ширина 150 см) коштує 5,25 доларів США за 1 кг, тканини вафельної (ширина 220 см) коштує 4,94 доларів США за 1 кг (т. 1, а.с. 70-102).

Судом першої інстанції встановлено, що особи, які здійснювали оцінку товару, зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи (т. 1, а.с. 100-102, 134-136).

Апелянт посилається на те, що надані звіти не відповідають вимогам пп. 39.3.1 п.39.3 ст.39 Податкового кодексу України, однак судом першої інстанції було вірно вказано, що цей пункт Податкового кодексу України застосовується виключно у разі, якщо операції не відповідають умовам визначеним п.п.39.2.1.8 п.39.2 ст.39 Податкового кодексу України, а господарські операції між позивачем та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» та ПП «Семенівська мануфактура» не є контрольованими та підпадають під дію пп. 39.2.1.8 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Оскільки як вже було визначено вище та не заперечується контролюючим органом, операції ПП «Семенівська мануфактура» з ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» є неконтрольованими, тому у податкового органу не було правових підстав для висновку про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, що стосується трансферного ціноутворення з вказаним контрагентом-нерезидентом.

Договірна ціна є звичайною ціною та є ринковою ціною, якщо іншого не доведено передбаченими Податковим кодексом України методами визначення звичайної ціни.

Так, обов`язок щодо доведення в даному випадку покладено саме на контролюючий орган, однак, в порушення вищенаведених положень, такий обов`язок Головим управлінням ДПС у Чернігвськоій області не виконано та не доведено, що звичайна ціна не відповідає рівню ринкових цін.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції між ПП «Семенівська мануфактура» та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» за 2017 рік відповідають принципу «витягнутої руки», а тому до них не застосовується пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 01.02.2019 року №0, №, №0 та №0.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не підтверджують порушення позивачем норм Податкового кодексу, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги є абсолютно ідентичними тим, що були викладені у відзиві на позовну заяву та яким судом першої інстанції було надано вірну правову оцінку. Жодних інших аргументів та підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, передбачених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, з врахуванням висновків суду першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не було наведено.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 21.10.2020.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна