Справа № 320/2657/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року справа №320/2657/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дій.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дії відповідача щодо внесення змін до актового запису про реєстрацію шлюбу №9 від 26.04.1983, змінивши дані ОСОБА_1 , а саме: по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що в її свідоцтві про народження та в усіх інших документах, а саме: паспорті, пенсійному посвідченні, трудовій книжці, свідоцтві про право на спадщину за законом від 6 грудня 2012 року, а також свідоцтвах про народження її дітей в якості по батькові позивачки зазначено « ОСОБА_1 ». В дійсності батьком позивачки був ОСОБА_4 , факт родинних зв`язків позивачки з яким був встановлений рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 липня 2005 року.

Позивачка стверджує, що під час оформлення спадщини після смерті її чоловіка вона дізналася, що у 2005 році відповідачем було внесено зміни до актового запису про реєстрацію її шлюбу в частині зміни по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Позивачка не погоджується з правомірністю таких дій відповідача та зазначає, що ані вона, а не її чоловік не зверталися із заявою про внесення змін до актового запису, що свідчить про протиправність дій відповідача, які призвели до перешкод в оформленні позивачкою спадщини. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позову, пояснив, що зміни до актового запису №9 від 26 квітня 1980 року про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були внесені 21 червня 2005 року в день складання висновку про внесення змін, а саме: по батькові нареченої змінено з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

При цьому відповідач зауважив, що відділ самостійно не ініціює внесення змін до актових записів, оскільки передумовою такого внесення є подання заявником відповідної заяви та необхідних документів, які є власністю заявника, а відділу дані цих документів стають відомими лише за умови надання їх заявником.

Відповідач стверджує, що відомості щодо місця та дати державної реєстрації відповідних актів цивільного стану конкретної фізичної особи та її батьків невідомі працівникам відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що виключає можливість внесення до них будь-яких змін за відсутності заяви зацікавленої особи.

Також відповідач повідомив, що надати копію висновку від 21 червня 2005 року про внесення змін до актового запису про шлюб позивачки, копію повідомлення про внесення змін до актового запису про шлюб позивачки та всі інші документи, на підставі яких до актового запису про шлюб позивачки були внесені зміни, немає можливості, оскільки строк зберігання зазначених документів становить 10 років, внаслідок чого вони були знищені у 2016 році.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Бородянським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.11.1996.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.1958 батьком позивачки значиться ОСОБА_7 .

Натомість матеріали справи свідчать, що справжнім ім`ям батька позивачки є ОСОБА_4 .

Так, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13.07.2005 у справі №2-602/2005 був встановлений факт родинних відносин про те, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що не зважаючи на те, що ім`ям батька позивачки є « ОСОБА_4 », її по батькові « ОСОБА_1 », окрім паспорта та свідоцтва про народження, зазначено у таких документах:

- трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 ;

- свідоцтві про укладення шлюбу позивачки з чоловіком ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від 26.04.1980;

- свідоцтві про народження дитини позивачки ОСОБА_9 серії НОМЕР_5 від 21.10.1980;

- свідоцтві про народження дитини позивачки ОСОБА_10 серії НОМЕР_6 від 06.09.1983;

- свідоцтві про народження дитини позивачки ОСОБА_11 серії НОМЕР_7 від 19.12.1984;

- пенсійному посвідченні позивачки серії НОМЕР_10 від 03.03.2009;

- посвідченні ветерана праці серії НОМЕР_8 .

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 від 17.12.2018.

Під час прийняття спадщини від померлого чоловіка позивачкою була отримана постанова Бородянської районної державної нотаріальної контори від 10.02.2020 №219/02-16 про відмову у вчиненні нотаріальних дій через неможливість встановлення факту родинних зв`язків між спадкодавцем та спадкоємцем.

Підставою для такого висновку стало посилання нотаріуса на те, що відповідно до свідоцтва про шлюб позивачки серії НОМЕР_4 в якості її по батькові вказано « ОСОБА_1 », проте згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №8 по батькові позивачки значиться « ОСОБА_1 ».

Також судом встановлено, що за результатом розгляду звернення позивачки на Урядову гарячу лінію від 27.11.2019 Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області листом від 11.12.2019 №Л-2248 повідомлено такі обставини.

Відповідно до інформації Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Відділ), 21.06.2005 на підставі висновку Відділу від 21.06.2005 внесено зміни до актового запису про шлюб №9, складеного 26.04.1980 виконавчим комітетом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зокрема, змінено по батькові нареченої з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Крім того, Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому зберігається перший примірник актового запису про народження, на підставі вищевказаного висновку внесено зміни до актового запису про народження №31, складеного 12.11.1958 Устинівського сільською радою Малинського району Житомирської області відносно ОСОБА_1 , зокрема, у частині відомостей про дитину змінено по батькові з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », у частині, що стосується відомостей про батька, змінено ім`я батька з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_4 ».

Відомості про внесені зміни відображено на паперових носіях актових записів про народження та шлюб із зазначенням дати і документа, який був підставою для здійснення вищезазначених дій, а також у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

При цьому, Головне територіальне управління юстиції у Київській області повідомило позивачці про неможливість перевірити висновок Відділу від 21.06.2005, який був підставою для внесення змін до актових записів про народження та шлюб, а також журнал обліку заяв про внесення змін до актових записів цивільного стану, оскільки ці документи за 2005 рік знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивачка стверджує про протиправність дій відповідача щодо внесення змін до актового запису про шлюб, оскільки ані вона, ані будь-яка інша зацікавлена особа не зверталися до Відділу із заявою про внесення таких змін.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно з наявним у справі актовим записом про укладення шлюбу №9 від 26.04.1980 по батькові позивачки « ОСОБА_1 » перекреслено та замінено на « ОСОБА_1 ». При цьому, згідно зі штампом у верхньому правому куті, такі зміни внесено 21.06.2005 на підставі висновку Відділу РАГС Бородянського районного управління юстиції у Київській області від 21.06.2005.

У цьому ж записі міститься відмітка про його внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 28.04.2012 за №3.

У матеріалах справи наявний повний витяг від 07.04.2020 №2 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, з якого вбачається внесення до Реєстру вищевказаного запису про шлюб 28.04.2012 за №3.

З вказаного витягу також вбачається, що 21.06.2005 на підставі висновку відділу реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області від 21.06.2005 були внесені зміни до актового запису, а саме: по батькові позивачки змінено з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Наказом Міністерства юстиції України від 26.09.2002 N86/5 затверджено Положення про порядок зміни, доповнення, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану (тут і далі - Положення №86/5, в редакції станом на 21.06.2005).

Відповідно до пункту 1.1 цього Положення унесення змін, доповнень (далі - зміни) до актових записів цивільного стану, які складено в державних органах реєстрації актів цивільного стану України, у випадках, передбачених чинним законодавством, за наявності достатніх підстав і за відсутності спору між заінтересованими особами провадиться відділами реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції (далі - відділи реєстрації актів цивільного стану).

Згідно з пунктом 1.4 Положення №86/5 заяви про поновлення, анулювання та внесення змін до актових записів цивільного стану приймаються відділами реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цим Положенням.

Працівник відділу реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, звіряє відомості, зазначені заявником у заяві, з паспортом або паспортним документом.

Унесення змін до актових записів цивільного стану провадиться відділом реєстрації актів цивільного стану за місцезнаходженням запису, який підлягає виправленню (п.1.7 Положення №86/5).

Пунктом 1.15 Положення №86/5 визначено, що унесення змін, поновлення та анулювання актових записів цивільного стану за дорученням або через представника не дозволяються, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 126 Сімейного кодексу України.

Запис про внесені зміни або проставлені відмітки засвідчується підписом посадової особи та печаткою відділу реєстрації актів цивільного стану, і одночасно зазначаються дата і документ, що є підставою для здійснення вищезазначених дій (п.1.18 Положення №86/5).

Згідно з приписами пункту 2.1 Положення №86/5 заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану подаються до відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених ст. 53 Сімейного кодексу України, також до відділу реєстрації актів цивільного стану районного, районного в місті, міського (міста обласного значення) управління юстиції за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб.

Відділ реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити громадянину в прийнятті та розгляді заяви про внесення змін.

Відповідно до пункту 2.3 Положення №86/5 заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану подаються:

- особами, щодо яких були складені ці актові записи;

- батьків неповнолітніх;

- законними представниками неповнолітніх та недієздатних осіб;

- спадкоємцями померлого.

Пунктом 2.4 Положення №86/5 закріплено, що разом із заявою про внесення змін до актових записів цивільного стану заявниками подаються:

- паспорт або паспортний документ;

- свідоцтва про реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні;

- інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому (п.2.8 Положення №86/5).

Такий висновок, згідно з пунктом 2.9 Положення №86/5, є підставою для внесення змін у актові записи цивільного стану.

Отже, обов`язковою передумовою для внесення змін до актових записів цивільного стану є подання відповідної заяви заінтересованої особи, а чинне станом на 21.06.2005 законодавство України не дозволяло внесення таких змін за ініціативою відділів реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, разом із заявою мають бути подані документи, визначені пунктом 2.4 Положення №86/5, що додатково свідчить про неможливість внесення змін до актових записів цивільного стану лише за ініціативою відділів реєстрації актів цивільного стану.

Підставою позову у цій справі є твердження позивачки про неподання нею заяви про внесення змін до актового запису про її шлюб, внаслідок чого вона вважає протиправними дії відповідача по внесенню таких змін за власною ініціативою Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про головного територіального управління юстиції у Київській області.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, процесуальний обов`язок по доведенню наявності заяви позивачки або іншої заінтересованої особи про внесення змін до актового запису про шлюб №9 від 26.04.1980 покладено саме на Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Проте, відповідач позбавлений можливості довести ці обставини через знищення відповідних документів, складених у 2005 році.

На підтвердження цих обставин відповідач надав суду:

- копію акта №1 від 05.02.2011, яким підтверджується знищення, зокрема, журналу обліку заяв про внесення змін та доповнень до актових записів цивільного стану за 1997-2005 роки (термін зберігання 5 років);

- копію акта №1 від 20.02.2016, яким підтверджується знищення, зокрема, документів про внесення до актових записів цивільного стану (заяви, копії рішень судів, паспортів (паспортних документів), копії актових записів цивільного стану, витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, висновки, копії повідомлень про внесення змін до актових записів цивільного стану тощо) за 2005 рік (термін зберігання 10 років).

Таким чином, на теперішній час неможливо ані підтвердити, ані спростувати наявність заяви про внесення змін до актового запису про шлюб позивачки №9 від 26.04.1980 у зв`язку зі знищенням документів внаслідок закінчення терміну їх зберігання.

При цьому, таке знищення було здійснено відповідачем правомірно, оскільки відповідає вимогам:

- Переліку документів відділів реєстрації актів цивільного стану зі строками їх зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2002 №867/7155;

- Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5;

- Переліку документів, що створюються у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, зі строками їх зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2013 №2804/5.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо внесення змін до актового запису про реєстрацію шлюбу позивачки №9 від 26.04.1983 через відсутність належних, допустимих та достовірних доказів допущення відповідачем процедурного порушення у вигляді внесення відповідних змін за відсутністю необхідної заяви заінтересованої особи.

Натомість, суд звертає увагу на те, що завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі «Van Duyn v. Home Office», принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

У справі "Рисовський проти України" (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

На переконання суду, не врегулювання на законодавчому рівні питання зберігання на постійній основі (або зберігання протягом набагато триваліших строків ні ті, які визначені Наказами Міністерства юстиції України від 04.11.2002 №867/7155, від 12.04.2012 №578/5, від 30.12.2013 №2804/5; або переведення документів у цифровий формат тощо) документів, пов`язаних з внесенням змін до актових записів, має покладати усі негативні наслідки такого неврегулювання саме на державу, а тому не може тягнути за собою порушення прав позивачки.

У ситуації, яка розглядається, позивачка категорично заперечує факт подання нею заяви про внесення змін до актового запису про її шлюб №9 від 26.04.1983, а відповідач не може довести протилежне з огляду на закінчення термінів зберігання документів.

За таких обставин, враховуючи описаний вище заявочний принцип внесення змін до актових записів цивільного стану, та приймаючи до уваги неможливість доведення факту існування волевиявлення позивачки на внесення таких змін (у вигляді відповідної заяви), суд вважає, що порушені права позивачки мають бути захищені у судовому порядку. При цьому, суд враховує, що наявність вищевказаних змін до актового запису про шлюб позивачки створюють перешкоди у оформленні нею спадщини, що підтверджується вказаною вище постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.02.2020 №219/02-16.

Конституційний Суд України в абзаці п`ятнадцятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі №1-1/2002 зазначив, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі №1-12/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Способи захисту порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, визначені частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, проте частиною другою цієї статті закріплено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На теперішній час внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання врегульовано відповідними Правилами, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (далі - Правила №96/5).

Відповідно до пункту 1.1 цих Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з пунктом 2.13 Правил №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, серед іншого:

- рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану;

- постанова адміністративного суду.

На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду (п.2.16.7 Правил №96/5).

Отже, чинне на теперішній час законодавство передбачає можливість внесення змін до актових записів цивільного стану на підставі судового рішення, у якому має бути зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та, з метою захисту прав позивачки, зобов`язати Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про шлюб №9 від 26 квітня 1980 року (реєстраційний номер актового запису у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - 3 від 28.04.2012), замінивши по батькові нареченої з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Бородянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про шлюб №9, складеного 26.04.1980 виконавчим комітетом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (реєстраційний номер актового запису у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - 3 від 28.04.2012), замінивши по батькові нареченої з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.