Справа № 560/3426/20
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3426/20
РІШЕННЯ

іменем України

22 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (Шепетівського районного відділу УДМСУ в Хмельницькій області ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (в особі Шепетівського районного відділу УДМСУ в Хмельницькій області) про визнання протиправною відмови у видачі паспорта у формі книжечки, зобов`язання оформити та видати новий паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, а також зобов`язання відповідача визнати недійсним, вилучити, анулювати та знищити паспорт у формі ID - картки через його непридатність для подальшого використання.

Покликається на те, що звернулась до відповідача про видачу нового паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки без використання засобів Державного демографічного реєстру через непридатність паспорта у формі картки для подальшого використання. Також просила вилучити свої персональні дані з ЄДДР через релігійні переконання, на що отримала відмову.

У відмові відповідач посилався на те, що особисті переконання особи, належність її до окремих соціальних груп та інші обставини не можуть бути законною підставою для звільнення від обов`язків перед державою. Позивач вважає відмову протиправною, оскільки має право не надавати згоду на використання своїх персональних даних, що є обов`язковим для оформлення паспорта у вигляді ID картки. Вважає, що видача паспорта у вигляді книжечки жодним чином не порушує будь-які права та інтереси, не загрожує безпеці і не свідчить про бажання уникнути законних обов`язків перед державою.

Провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві відповідач зазначає, що на даний час паспорт громадянина України за загальним правилом виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Вказує на те, що позивач вже має паспорт громадянина України у формі ID картки, відтак відомості про неї за її згодою вже внесені до Єдиного державного демографічного реєстру. Вважає, що відмова не є протиправною, оскільки будь-які особисті переконання особи не повинні бути підставою для звільнення її від передбачених законом обов`язків чи надання привілеїв. Зважаючи на це, у задоволенні позову просить відмовити.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач 20.02.2020 року звернулась до Шепетівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з заявою про видачу нового паспорта громадянина України у вигляді книжечки у зв`язку із непридатністю для подальшого використання наявного паспорта у формі картки. Заявниця покликалась, у тому числі, на релігійні переконання, які обґрунтовують небажання отримувати новий паспорт у формі картки.

Відповідач листом від 06.03.2020 року №К-27/6/6802-20/6831.39/40-20 відмовив у видачі паспорта у формі книжечки у зв`язку з відсутністю підстав. Відповідач послався, у тому числі, на те, що належність громадян до певних соціальних груп, а також їх релігійні чи інші переконання не є підставою для звільнення від обов`язку отримати паспорт у формі, яка затверджена на даний час, тобто у вигляді картки.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернулась до суду.

За приписами Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (Закон № 5492-VI) одним з документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, є паспорт громадянина України. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відтак, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

Згідно з п.3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки.

Пунктом 131 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься інформація, а саме: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи, отже вносяться відцифровані персональні данні особи. До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

Суд встановив, що у поданій заяві про видачу (обмін) паспорта громадянина України у формі книжечки замість пошкодженого у формі ID - картки позивач не давала своєї згоди на обробку та використання її персональних даних.

Згідно з частиною 1 статті 6 закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі по тексту - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону №2297-VI). Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 5, 6 статті 6 Закону №2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та ненадмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Відтак, реалізація державних функцій має здійснюватись без примушування людини до надання згоди на обробку її персональних даних, що означає те, що особи, які відмовились від надання згоди на обробку їх персональних даних, повинні мати альтернативу - можливість використання традиційних методів ідентифікації особи.

Суд повинен оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року).

У даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

На думку суду, відмова відповідача не була «необхідною у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що вона непропорційна цілям, які мали бути досягнуті, оскільки відмова видати документ з підстави, на яку послався орган влади, фактично позбавляє людину можливості посвідчити свою особу, а отже і користуватись наданими громадянськими правами.

Велика Палата Верховного Суду у Зразковій справі № 806/3265/17 взяла до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії»: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу». Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії органу УДМС щодо відмови у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Для належного захисту порушених прав позивача Верховний Суд зобов`язав орган УДМС оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ.

У той же час, суд звертає увагу на те, що ані Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, ані Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (в відповідній чинній редакції), чітко не регламентовано зворотню процедуру обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки (зразка 1994 року).

Поряд з цим, із заяви позивача та ксерокопії її паспорта у формі картки судом встановлено і це не спростовано відповідачем, що паспорт позивачки у формі ID-картки є пошкодженим механічним способом, тому є непридатним для використання.

Непридатність паспорта позивача у формі ID-картки відповідачем не заперечується і не спростована.

Згідно з пунктом 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, обмін паспорта здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);

2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням);

3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;

4) закінчення строку дії паспорта;

5) непридатності паспорта для подальшого використання;

6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;

7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

Пунктом 108 Порядку №302 визначено, що паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі, зокрема, непридатності паспорта для подальшого використання.

З огляду на це, в цілому процедура обміну паспорта на новий ( незалежно від того, у якій формі оформляється новий документ ) чинним законодавством передбачена.

Зважаючи на це, відповідачем протиправно відмовлено у оформленні і видачі позивачці паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, у зв`язку з непридатністю для використання попереднього документа.

У даному випадку суд виходить з того, що відповідач ставить під сумнів саме право особи на оформлення документа у формі паспортної книжечки, а не будь-які питання достатності чи належності інших документів для оформлення ( обміну) паспорта.

З урахуванням викладеного, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у Зразковій справі № 806/3265/17, суд дійшов висновку, що відмова органу ДМС з підстав, які зазначені листом від 06.03.2020 року №К-27/6/6802-20/6831.39/40-20, є протиправною, отже позовні вимоги слід задоволити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправними підстави відмови Шепетівським районним відділом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Космині Марині Олегівні у видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, викладеної листом від 06.03.2020 року №К-27/6/6802-20/6831.39/40-20.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (Шепетівський районний відділ УДМСУ в Хмельницькій області ) оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, в порядку обміну паспорта громадянина України, непридатного для подальшого використання, на підставі поданої нею заяви.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 к. за рахунок асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 )
Відповідач:Шепетівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. Сікорського, 16,Шепетівка,Шепетівський район, Хмельницька область,30405 37861448)

Головуючий суддя І.С. Козачок