Справа № 160/7611/20
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2020 року Справа № 160/7611/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
07.07.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якій просить:
- рішення Підгородненської міської ради за № 1420Н-LX/VII від 15.11.2019 про відмову у наданні дозволу настоятелю Свято-Іоанно-Богословської церкви Української православної церкви ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею - 0,4818 га визнати протиправним та скасувати;
- зобов`язати Підгородненську міську раду розглянути питання надання дозволу в місячний строк з дня набрання законної сили судового рішення.
Вказані вимоги позивач обґрунтовує обставинами, викладеними у позові, які полягають у тому, що рішенням Підгородненської міської ради № 1420Н-LX/VII від 15.11.2019 настоятелю Свято-Іоанно-Богословської церкви Української православної церкви ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у постійне користування за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею - 0,4818 га для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (відсутній план зонування або детальний план території). Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, оскільки останній відмовляючи у наданні дозволу був зобов`язаний надати мотивовану відповідь у чому саме полягає невідповідність місця розташування об`єкта (церкви). Крім того, зазначено, що вказана підстава такої відмови не передбачена ст. 118 Земельного кодексу України. З огляду на викладене позивач просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з підстав невідповідності останньої вимогам ст. 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 20.07.2020 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 відкрито провадження у справі № 160/7611/20 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21.08.2020 представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем самовільно збудовано церковні споруди на території зелених насаджень, у зв`язку з чим наявні обставини для відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки - ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: земельна ділянка розташована в межах зелених зон у відповідності до містобудівної документації «Проект размещения строительства».
15.09.2020 на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій підтримано аналогічну правову позицію викладену в позовній заяві та зазначено, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.12.1991 Релігійна організація Свято-Іоанно-Богословська церква зареєстрована як юридична особа з організаційно-правовою формою - релігійна організація за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, що підтверджується копією довідки № 6066 від 22.08.1997 Дніпропетровського обласного управління статистики, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідно до копії Свідоцтва № 117 від 27.12.1991 про реєстрацію статуту релігійної організації громади, було зареєстровано статут Свято-Іоанно-Богословської церкви.
Так, ОСОБА_1 указом № 6 від 29.01.1993 Дніпропетровської Єпархії Української православної церкви призначено настоятелем Свято-Іоанно-Богословської церкви с. Підгороднє м. Дніпропетровська, що підтверджується копією відповідного указу.
28.01.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою за вх. № 124 від 28.01.2019 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання у користування земельної ділянки загальною площею 0,4818 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви було надано копію технічного паспорту на церковні будівлі і споруди та копію викопіювання зазначеної земельної ділянки, а також копію особистого паспорту заявника, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи.
Проте, рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 1027Н- LV/VII від 30.03.2019 було «Про призупинення вирішення питання щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у постійне користування» було призупинено вирішення питання щодо надання дозволу Релігійній організації свято Іоанно-Богословської Церкви на складання проекту відведення земельної ділянки у постійне користування за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею - 0,4818 га для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організації у зв`зку з попереднім прийняттям рішення сесії Підгородненської міської ради № 655-XLI/VІІ «Про проведення інвентаризації земельної ділянки загального користування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 по справі № 160/6751/19 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Підгородненської міської ради за № 1027Н-LV/VII від 30.03.2019 про відмову у наданні дозволу настоятелю Свято-Іоанно-Богословської церкви Української православної церкви ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею - 0,4818 га.

Зобов`язано Підгородненську міську раду розглянути питання надання настоятелю Свято-Іоанно-Богословської церкви Української православної церкви ОСОБА_1 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею - 0,4818 га або мотивованої відмови в наданні дозволу в місячний строк з дня набрання законної сили судового рішення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/6751/19 набрало законної сили 12.11.2019.

Рішенням Підгородненської міської ради № 1420Н-LX/VII від 15.11.2019 «Про відмову у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у постійне користування» було відмовлено у наданні дозволу настоятелю Свято-Іоанно-Богословської Церкви Української православної церкви ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки у постійне користування за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею - 0,4818 га для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» (відсутній план зонування або детальний план території).

Вважаючи відмову відповідача у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у постійне користування необґрунтованою, а рішення Підгородненської міської ради № 1420Н-LX/VII від 15.11.2019 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України від 24.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України)

Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За змістом ч. 2 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що законодавцем чітко визначено перелік повноважень, зокрема міських рад у галузі земельних відносин, а також врегульовано механізм розгляду клопотань про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також наведено перелік підстав для відмови у задоволенні такого клопотання, який є вичерпний і не підлягає розширеному тлумаченню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Підгородненської міської ради за № 1420Н-LX/VII від 15.11.2019 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Отже, в основу оскаржуваної відмови покладено висновок відповідача про відсутність затвердженого плану зонування або детального плану території.

Надаючи правову оцінку вказаному висновку відповідача, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, положення ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на яку посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, визначають умови, при яких заборонено передачу земельної ділянки саме у власність чи користування фізичним та юридичним особам.

В свою чергу, суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.05.2018 у справі № 468/1263/17-а, від 11.06.2019 у справі № 826/841/17, від 31.10.2019 у справі № 607/4538/16-а.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі 509/4722/16-а, від 29.08.2019 у справі № 540/2441/18 та від 31.10.2019 у справі № 607/4538/16-а.

Крім того, суд зазначає, що вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелічений у частині 7 статті 118 ЗК України не передбачає такої підстави для відмови, як відсутність затвердженого плану зонування або детального плану території.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що обставини, які слугували прийняттю оскаржуваного рішення є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оскаржуване рішення є таким, що прийнято не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за № 1420Н-LX/VII від 15.11.2019 про відмову у наданні дозволу настоятелю Свято-Іоанно-Богословської церкви Української православної церкви ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею - 0,4818 га.

Зобов`язати Підгородненську міську раду Дніпровського району Дніпропетровської області розглянути питання надання настоятелю Свято-Іоанно-Богословської церкви Української православної церкви ОСОБА_1 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею - 0,4818 га в місячний строк з дня набрання законної сили судового рішення.

Стягнути з Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (вул. Центральна, 46, м. Підгородне, Дніпропетровська область, 52001, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП відсутній) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 26 жовтня 2020 року.

Суддя А. Ю. Рищенко