Справа № 497/1192/2020
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1192/2020
Провадження № 2-а/497/18/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ковтун О.І.,

представника позивача Сахарової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Болград справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Херсонській області, Інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Херсонській області Кірсанова Андрія Геннадійовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом (а.с.1-4), прохальну частину якого уточнив у наступному (а.с.25-28, 35) та просить постановити рішення, яким:

- поновити пропущений строк для оскарження постанови серії ЕАМ № 3053679 від 29.08.2020 року;

- скасувати постанову серії ЕАМ № 3053679 від 29.08.2020 року про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесену Інспектором 1 роти 1 батальйону Державної патрульної служби у Херсонській області, лейтенантом поліції Кірсановим Андрієм Геннадійовичем про притягнення його, позивача ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510.00 гривень;

- стягнути з відповідача на його, позивача користь судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29 серпня 2020 року о 15:04 годині на автодорозі Одеса Мелітополь в м. Новоазовськ 203 км + 500 м, інспектором роти №1 батальйону №1 управління Державної патрульної служби у Херсонській області Кірсановим А.Г., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3053679, якою його, позивача ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510.00 гривень.

З цією постановою він, позивач не згоден та вважає, що постанова ЕАМ №3053679 від 29.08.2020 року підлягає скасуванню оскільки чек про результати зважування, посадовою особою, що здійснює габаритно-ваговий контроль йому надано не було, а лише винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3053679 від 29.08.2020 року, в якій зазначено перевищення норми вантажної маси 24 тони на ось, а саме на строєної осі 25.400 кг.

Втім особою, яка склала протокол не було враховано положення п.22.5 Правил дорожнього руху України, Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, яка атестована у відповідності з ГОСТ 8.010.-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», а також те, що вантаж, який він перевозив, це пшениця, яка є сипучим вантажем.

Ухвалою від 15.09.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 24.09.2020 року о 14:00 годині (а.с.19). Сторони в судове засідання не прибули, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

24.09.2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача Сахарової Н.М., про залучення Управління патрульної поліції у Херсонській області у якості співвідповідача до розгляд справи та про витребування оригіналів матеріалу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, а також електронний носій з відеозаписами фіксування правопорушення (а.с.22).

В зв`язку з цією заявою, представником позивача було подано уточнену позовну заяву (а.с.25-29), вимоги за якою є ідентичними тим вимогам, що зазначені в первісній позовній заяві.

Ухвалою від 24.09.2020 року суд постановив відкласти судове засідання по вищезазначеній справі до 15:00 години 21 жовтня 2020 року, клопотання представника позивача ОСОБА_1 Сахарової Н.М. про залучення співвідповідача задоволено, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, зобов`язано Управління патрульної поліції у Херсонській області надати у судове засідання оригінал матеріалів про адміністративне правопорушення про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, а також електронний носій з відеозаписами фіксування правопорушення (а.с.31), про що повідомлено сторони по справі (а.с.32).

На підставі ст.ст.262-263 КАС України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засіданні 21.10.2020 року:

- позивач не прибув, подав заяву про підтримання позовної заяви, та проведення судового розгляду у його відсутність (а.с.38);

- представник позивача підтримала доводи позивача, викладені в позовній заяві та надала пояснення з підстав зазначених в позові. Стверджувала, що позивач працює водієм вантажних перевезень. 29.08.2020 року його транспортний засіб було завантажено зерновою культурою, пшеницею, та здійснено зважування, загальна маса становила 41.940 т. Про що було оформлено товарно-транспортну накладну. Втім, при зупиненні інспектором поліції та здійсненні вагового контролю, йому було повідомлено про наявність порушення, при цьому жодного документу про результати зважування, про ваговий комплекс, йому надано не було. При цьому не було взято до уваги, що вантаж, який він перевозив є сипучим, та під час руху транспортного засобу може переміщуватися по причепу автомобіля, в зв`язку з чим і може змінюватися вага на одну чи іншу строєну ось. Проте загальна вага вантажу, який він перевозив не перевищувала норму, визначену законом для таких видів перевезень.

Крім того, представник позивача просила поновити позивачу строк звернення до суду, оскільки з дати складання протоколу 29.08.2020 року він постійно перебував в дорозі, в рейсах, здійснюючи вантажні перевезення та не мав фізично змоги звернутися за правовою допомогою для складання та подачі адміністративного позову до суду.

Також, представник наполягала на стягнення з відповідача усіх судових витрат понесених позивачем.

- відповідачі, будучи належним чином повідомленими (а.с.33-34) не прибули, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на адресу суду не надсилали, витребувані судом докази також не надіслали, будь-які інші докази на спростування доводів позивача до суду не надали.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до частини 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

В ч.1 ст. 5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Судовим розглядом встановлено, що 29 серпня 2020 о 15:04 годині на автодорозі Одеса Мелітополь в м. Новоазовськ 203 км + 500 м, інспектором роти №1 батальйону №1 управління Державної патрульної служби у Херсонській області Кірсановим А.Г., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3053679 від 29.08.2020 року, якою позивача ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

По суті та обставинам правопорушення у вказаній постанові зазначено, що 29.08.2020 року о 15:04 годині на автодорозі Одеса Мелітополь в м. Новоазовськ 203 км + 500 м водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «MAN TGX 18.440» державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме перевозив великоваговий вантаж, маса якого склала на строєну вісь 25400 кг., чим порушив п. 22 ПДР, та вчинив правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Слід зазначити, що п.22 Правил дорожнього руху України передбачає вимоги щодо «Перевезення вантажу». Разом з цим пункт 22 містить в собі ще шість підпунків, які конкретизують вимоги щодо перевезення вантажів.

Таким чином, особа, яка склала постанову відносно ОСОБА_1 не конкретизувала, який саме підпункт пункту 22 ПДР України було порушено водієм, що є досить важливим для кваліфікацій дій правопорушника.

Позивач ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а.с.8), та перебуває у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_2 » на підстав договору№1 від 03.08.2015 року між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (а.с.40).

Транспортний засіб MAN, модель TGX 18.440, спеціальний вантажний сідловий тягач-Е, д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп спеціалізований Т/ПР контейнеровоз Е, д.н.з НОМЕР_2 , яким керував позивач належить Приватному підприємству «Елітол (а.с.13,14).

Між власником транспортного засобу ПП «Елітол» та ФОП « ОСОБА_2 » було укладено договір оренди транспортного засобу: MAN, модель TGX 18.440, спеціальний вантажний сідловий тягач-Е, д.н.з. НОМЕР_1 №08 від 11.05.2017 року та додаткову угоду №01 від 01.10.2019 року до договору №08 від 11.05.2017 року - (а.с.41-42).

01.11.2019 року між власником транспортного засобу ПП «Елітол» та ФОП « ОСОБА_2 » було укладено договір оренди транспортного засобу: спеціалізований напівпричіп спеціалізований Т/ПР контейнеровоз Е, д.н.з НОМЕР_2 (а.с.45-46).

29.08.2020 року позивач ОСОБА_1 здійснював рейс за маршрутом: с.Роздори, Синельниківський район, Дніпропетровська область порт Південний, 16 причал, ТОВ «ТІС-Зерно», перевозив пшеницю 3 класу загальною вагою 41.940 т., про що відображено в товарно-транспортній накладній (а.с.9).

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Тобто, позивачем ОСОБА_1 перевозився вантаж, загальна вага якого разом з тарою не перевищує дозволених 44 тони (а.с.9). Та слід відмітити, що автомобіль з причепом перевозив зерно пшениці, яка є сипучим вантажем.

В даному випадку, слід також враховувати і властивості вантажу який перевозився, оскільки сипучий вантаж постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосного заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу та причепа, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача та причепа при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил.

Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08. Вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі Порядок №879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (п.18 Порядку №879).

У порушення зазначено пункту Порядку чек про результати зважування позивачу не було видано.

Крім того, позивачу для відома та ознайомлення не було надано документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно-ваговий контроль, а також протокол, свідоцтво про метрологічну реєстрації в ДП «Укрметртестстандарт» на предмет відповідності технічних характеристик ваг, що є порушенням зазначеного Порядку.

В п. 12, 13 Порядку № 879 зазначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Тобто, габаритно-ваговий контроль може здійснюватися на вимірювальному та зважувальному обладнані, яке повинно бути у робочому стані та пройти у встановленому порядку метрологічну атестацію з подальшим клеймуанням та мати відповідний сертифікат.

Також необхідно звернути увагу на те, що Порядком № 879 закріплено термін пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками (пп.9 п.2 даного Порядку).

Відповідно до п. 19 Порядку № 879 передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 транспортний засіб спеціалізований напівпричеп «SCHMITZ SPR 24L» державний номерний знак НОМЕР_2 є контейнеровозом (а.с.13, 14).

Та, згідно пп. 4.3.2 п.4.3 Положення «Про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №387/2011, Укртрансінспекція у сфері дорожнього господарства обмежує або забороняє з повідомленням відповідного підрозділу Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України рух транспортних засобів у разі виникнення загрози життю або здоров`ю учасників дорожнього руху, безпеці вантажів або можливості заподіяння пошкоджень автомобільним дорогам загального користування, у тому числі за складання погодних умов.

Пункт 22 Порядку № 879 передбачає, що у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст.121, ст.121-1, 126, ч. 1-4 ст.130, ст.132-1, 206-1 КУпАП, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст.256-2 КУпАП).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, транспортний засіб під керування ОСОБА_1 не був затриманий та продовжив свій рух по визначеному маршруту.

Зазначене свідчить про те, що позивачем ОСОБА_1 , не було порушено нормативно вагові параметри при транспортуванні вантажу.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3053679 не може вважатися правомірною.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як передбачено ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Об`єктивних доказів, які б з достовірністю підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суду не надано, досліджені судом докази не дають можливості «поза розумним сумнівом» зробити однозначний висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В порушення вказаних вимог КУпАП поліцейським не зазначено в постанові про наявність належних доказів вчиненого правопорушення.

Отже, постанова серії ЕАМ №3053679 від 29.08.2020 р. по справі про адміністративне правопорушення винесена без достатніх доказів наявності у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення та без встановлення всіх обставин справи, що виключає її законність.

Оскільки відповідач по справі є суб`єктами владних повноважень, однак не надав належних доказів на підтвердження правомірності його дій щодо винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Щодо заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем надано товарно-транспортні накладні від 28.09.2020 року, 31.08.2020 року, 04.09.2020 року, 08.09.2020 року про перевезення велико габаритного вантажу за визначеними в накладних маршрутами (а.с.9-12), тобто позивач постійно цей час перебував в дорозі, та фізично не мав можливості звернутися до фахівця за правовою допомогою.

Зазначене також підтверджується довідкою від 21.10.2020 року за №1-21/10 ФОП « ОСОБА_2 », згідно якої слідує, що водій ОСОБА_1 на автомобілі МАН д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 в період з 29.08.2020 року по 15.09.2020 року знаходився в рейсах в районах Дніпропетровської та Сумської області (а.с.39).

Враховуючи, те що позивачем пропущено процесуальний строк оскарження постанови з поважних причин, вважаю, що такий слід поновити.

Щодо стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення із відповідача, суб`єкта владних повноважень, судових витрат за надання правничої допомоги, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на зазначене, для стягнення витрат на правничу допомогу адвоката суду мають бути надані договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Представником позивача ОСОБА_1 Сахаровою Н.М. в уточненій позовній заяві визначено розмір судових витрат, понесених на правничу допомогу в розмірі 1500.00 гривень, та на підтвердження надано витяг з угоди №41860 від 14.09.2020 року про надання правової допомоги, та додаткову угоду №1 про надання правової допомоги від 14.09.2020 року (а.с.37).

Разом з цим, усіх інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чеки, розрахунок таких витрат, акт приймання-передачі наданих послуг) суду не надано, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої: «...з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.»

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 року становить 2102,00 гривень.

Таким чином, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 420,40 гривень.

Позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 420.40 гривень, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.183746484.1 від 16.09.2020 року (а.с.23), а відтак розподіл судових витрат по сплаті судового збору слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 6-9, 72-79, 90, 91, 121, 132, 134, 139, 241-246, 250, 251, 255, 268, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк визначений ст.289 КУпАП, ст.286 КАС України на оскарження постанови про адміністративне правопорушення від 29 серпня 2020 року серії ЕАМ №3053679.

Адміністративний позов з уточненнями ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Херсонській області, Інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Херсонській області Кірсанова Андрія Геннадійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3053679 від 29.08.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст. 132-1 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Херсонській області: 73034, м. Херсон, пр-т Адмірала Сенявіна, 128, , МФО 899998 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 суму сплаченого судового збору в розмірі 420.40 гривень (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.10.2020 року.

Суддя С.В.Кодінцева