Справа № 620/4708/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 жовтня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/4708/20

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення б/н (тридцять п`ята сесія сьомого скликання) Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 10 липня 2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» (по заяві ОСОБА_1 );

- визнати протиправним та скасувати рішення б/н (тридцять п`ята сесія сьомого скликання) Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 10 липня 2020 року «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства»;

- визнати протиправним та скасувати рішення б/н (тридцять третьої сесії сьомого скликання) Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 30 січня 2020 року «Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» у власність для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Вознесенську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно до діючого законодавства;

- визнати протиправною, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та скасувати відомості, внесені до Державного земельного кадастру, скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер :02:007:0004 з цільовим призначенням « 01.03. для ведення особистого селянського господарства», що розташована в Чернігівській області, Чернігівському районі, с. Новоселівка, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) - 15.07.2020, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 37369227, орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) - Олишівська селищна рада Чернігівського району, суб`єкт права власності - ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду заявлений позов не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, які стосуються безпосередньо особи, яка звертається за захистом своїх прав.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року № 11-192апп18 зазначив, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів видно, що оскаржуваними рішеннями ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, затверджено проект землеустрою та зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер :02:007:0004 з цільовим призначенням « 01.03. для ведення особистого селянського господарства», що розташована в Чернігівській області, Чернігівському районі, с. Новоселівка, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) - 15.07.2020, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 37369227, орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) - Олишівська селищна рада Чернігівського району, суб`єкт права власності - ОСОБА_2 .

Суд наголошує на тому, що позивачем оскаржується до адміністративного суду рішення суб`єкта владних повноважень Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, пов`язані з виконанням останньою покладених на неї обов`язків щодо передачі земельних ділянок у власність, посилаючись при цьому на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення таких дій, крім цього вказує на порушення законодавства в підтвердження власної позиції. Фактично позивач не погоджується з прийнятими відповідачем рішеннями стосовно земельної ділянки іншої особи, при цьому вважає порушеним своє приватне право наданням іншій особі спірної земельної ділянки. На думку позивача, зазначена у рішеннях земельна ділянку не могла бути переданою іншій особі, оскільки перебуває у її користуванні приблизно 20 років.

Надаючи оцінку характеру спірних правовідносин з огляду на позовні вимоги та їх підстави суд враховує, що згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Статтею 9 ЗК України передбачені повноваження Міськради у галузі регулювання земельних відносин, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Отже, прийняте Вознесенською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області оскаржуваних у справі рішень є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків, оскільки вже виникло речове право власності на земельну ділянку.

Відтак обраний позивачами спосіб захисту порушеного права (оскарження рішень суб`єкта владних повноважень про передачу в у власність ОСОБА_2 земельної ділянки) не забезпечує його реального захисту. Тому, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про "цивільне" право.

Такий висновок узгоджується із правозастосовчою практикою Великої Палати Верховного Суду. Зокрема у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17 суд касаційної інстанції зазначив, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право (наприклад, права користування земельною ділянкою), і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Тому, якщо у результаті прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень особа набуває речове права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і має розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 8 травня 2018 року у справі № 341/551/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17).

У контексті наведених правових висновків необхідно врахувати, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення не вступав у публічно-правові відносини саме з позивачем. Прийняте відповідачем та оскаржувані рішення про передачу у власність земельної ділянки стосувалось іншої особи.

Тому, у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових можливостей установлювати (визнавати) належність речових прав на земельну ділянку певній особі.

Зважаючи на вищевикладені норми частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України ефективний захист порушених прав позивача забезпечується шляхом їх відновлення. У той же час, будь-якого способу для відновлення прав позивача, з урахуванням всіх вищенаведених обставин, суд не вбачає.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Отже, із урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, предмета спору та характер спірних матеріальних правовідносин суд вважає, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись статтями 170, 171, 241- 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 620/4708/20.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.І. Соломко