Справа № 580/412/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року справа № 580/412/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Білоноженко М.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Хіврич В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - Новохатько К.Ю.,

представника Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області - Ярош С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Вища Рада Правосуддя та Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовною заявою (сформованою в системі "Електронний суд") до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі-відповідач 1) та Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області (далі-відповідач 2) в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.05.2020р., просив:

- встановити факт вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області незаконних дій та бездіяльності (свавільних, самоуправних - що вчинені всупереч норм закону та порушують права громадянина України), які завдали та завдають позивачу моральної шкоди;

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн., що завдані незаконними та свавільними (самоуправними) рішеннями, діями та бездіяльністю органу державної влади - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та суму завданих збитків (майнова, матеріальна шкода) у розмірі 21088,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві зазначено, що відповідачем протиправно не виконуються судові рішення ухвалені на користь позивача у справах №580/1222/19 та 580/1651/20. Позивач звертає увагу на протиправність посилань відповідача, що вказані рішення суду будуть виконані в порядку встановленому Постановами КМУ №649 та №804, оскільки судові рішення у вказаних справах не містять положень щодо розстрочення їх виконання та зобов`язують відповідача виплатити позивачу суми пенсійних виплат, встановлених Законом №2262-ХІІ.

Позивач звертає увагу, що такими протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн., розмір якого позивачем обумовлено із розрахунку 4109,59 грн. за день *730 днів (період свідомого порушення відповідачем прав позивача). Також зазначив, що протиправне утримання відповідачем належних позивачу пенсійних виплат призвело до необхідності отримання позивачем споживчого кредиту, фінансові зобов`язання за яким у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами завдали позивачу збитків на загальну суму 21088,00 грн., яку позивач розцінює як матеріальну шкоду завдану йому протиправними діями відповідача.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.04.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та повідомлено представників сторін що через введений на території України карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), про подальший судовий розгляд справи сторін буде повідомлено додатково.

22.05.2020р. представником Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши при цьому, що відповідачем 1 на виконання судових рішень у справах №580/1222/19 та 580/1651/20 здійснено перерахунок пенсії позивача. При цьому, вказано що Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. встановлено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсійних виплат на виконання рішень суду. Зазначено, що суми перерахованих коштів пенсії на виконання рішення суду виплачуються після прийняття Комісією ПФУ рішення щодо погашення заборгованості, натомість до відповідача такого вказане рішення Комісії не надходило. При цьому звернуто увагу, що Постанови КМУ є обов`язковими до виконання державними органами, зокрема відповідачем. Також зазначено про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди. З урахування зазначеного, представник відповідача 1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

02.06.2020р. представником Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши при цьому, що у відповідача, за судовим рішенням відсутні повноваження по стягненню коштів з Державного бюджету України на користь позивача. Також зазначено, що у відповідача відсутній обов`язок перед позивачем щодо обов`язкового відшкодування моральної шкоди, при цьому позивачем не подано доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів державної влади та зазначеної позивачем моральної шкоди.

24.06.2020р. до суду від Вищої Ради Правосуддя надійшли пояснення, в якому, серед іншого вказано, що позивач не позбавлений права звернення до ВРП із скаргою на дії суддів, при цьому зазначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, відтак питання помилок щодо фактів та права, яких начебто припустився суд не належить до компетенції дисциплінарного органу доти, доки такі помилки не вчинені умисно або внаслідок недбалості.

30.07.2020р. ухвалою суду призначено підготовче засідання для розгляду адміністративної справи №580/412/20 на 05.08.2020р.

Ухвалою суду від 28.08.2020р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14.09.2020р.

В судових засіданнях позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів 1,2 заперечили проти задоволення позовних вимог із підстав викладених у відзивах на адміністративний позов та просили в їх задоволенні відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019р. у справі №580/1222/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, починаючи з 05 березня 2019р., з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії від 03.10.2019р., здійсненого відповідачем 1 на виконання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019р. у справі №580/1222/19 (а.с. 162 Тому 1) позивачу нараховано 6931,99 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019р. у справі №580/1651/19:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ГУ ДФС у Черкаській області від 15 квітня 2019 року №12620/23-00-05-041 у відповідності до ст.ст. 43, 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з 01.05.2019р.;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області виплатити 100% суми підвищення пенсії ОСОБА_1 , перерахованої згідно зі ст.ст. 43, 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з 01.05.2019р., з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії від 22.11.2019р., здійсненого відповідачем 1 на виконання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019р. у справі №580/1651/19 (а.с. 165 Тому 1) позивачу нараховано 49418,71 грн.

29.10.2019р. на заяву позивача від 18.09.2019р. щодо виконання рішення суду у справі №580/1222/19, відповідач повідомив що виплату пенсії у сумі 6931,99 грн. буде здійснено у порядку встановленого Постановою КМУ №649.

28.01.2020р. на заяву позивача від 12.01.2020р. щодо виконання рішення суду у справі №580/1651/19, відповідач повідомив що виплату пенсії у сумі 43226,87 грн. буде здійснено у порядку встановленого Постановою КМУ №649.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача 1 щодо невиконання вищевказаних рішень суду - протиправною, звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення має наслідком відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 (далі - Порядок № 649), в редакції, чинній на момент виконання відповідачем постанов Шостого апеляційного адміністративного суду, визначав механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно пунктів 5, 6, 8, 10 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України України, якою затверджено вказаний Порядок № 649, визначено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Таким чином, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку №649.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву та наданих представником відповідача 1 пояснень в ході розгляду справи по суті, підставами, якими відповідач 1 обгрунтовує невиплату перерахованих на виконання постанов Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019р. у справі №580/1222/19 та від 07.11.2019р. у справі №580/1651/19 сум пенсії позивача у розмірі 6931,99 грн. та 43226,87 грн. відповідно, слугують приписи Порядку №649, відповідно до яких, відповідач виплачує нараховані на виконання рішень судів кошти після прийняття Комісією ПФУ рішення про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, натомість до відповідача такого рішення Комісії не надходило.

Оцінюючи зазначені відповідачем 1 підстави, суд зазначає, що ним у межах спірних правовідносин не надано доказів, якими підтверджується факт подання до комісії ПФУ документів передбачених п.5 Порядку №649: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою, внаслідок чого, суд вважає посилання відповідача 1 щодо відсутності рішення комісії ПФУ в якості підстави для невиплати позивачу перерахованих сум пенсії - необгрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020р. у справі №640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду". Вказана постанова суду набрала законної сили з дати її прийняття.

Ухвалою Верховного Суду від 14.09.2020р. у справі №640/5248/19, відмовлено у задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про зупинення дії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019р. та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020р. у справі № 640/5248/19.

Таким чином, з 22.07.2020р. Порядок №649 є нечинним відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

З огляду на зазначене, посилання відповідача 1 на положення Порядку №649 як на підставу для невиплати позивачу перерахованих йому сум пенсії, суд вважає безпідставними, в зв`язку із чим доходить висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу перерахованих, на виконання постанов Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019р. у справі №580/1222/19 та від 07.11.2019р. у справі №580/1651/19, сум пенсії.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невиплати йому перерахованих сум пенсії, однак не просить у прохальній частині адміністративного позову зобов`язати відповідача 1 здійснити дії щодо її виплати, суд, враховуючи вищезазначений висновок щодо протиправності бездіяльності відповідача 1, доходить висновку про доцільність, для повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання відповідача 1 виплатити позивачу, перераховані на виконання постанов суду, суми пенсії.

При визначенні розміру суми пенсії, що належить виплаті позивачу, суд враховує, що в ході розгляду даної справи по суті, встановлено, що перерахована відповідачем 1, на виконання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2019р. у справі №580/1222/19, у відповідності до розрахунку на доплату пенсії від 03.10.2019р. (а.с. 162 Тому 1) сума пенсії у розмірі 6931,99 грн. виплачена не була. Перерахована на виконання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019р. у справі №580/1651/19, у відповідності до розрахунку на доплату пенсії від 22.11.2019р. (а.с. 165 Тому 1) сума пенсії у розмірі 49418,71 грн., виплачена частково у розмірі 6191,84 грн. у грудні 2019 року.

Вказані обставини сторонами, в ході розгляду справи не заперечувались.

Таким чином, сума пенсії, перерахованої на виконання постанов суду, що належить до виплати позивачу становить 50158,86 грн. (6931,99+49418,71-6191,84).

З приводу позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

В одній з перших справ проти України, в якій ЄСПЛ розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, Суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.

У справі «Скордіно проти Італії» ЄСПЛ визначив ключові критерії для перевірки ефективності компенсаторного засобу юридичного захисту щодо надмірно тривалих судових проваджень.

Ці критерії, які також застосовні до справ про невиконання рішень (рішення у справі «Вассерман проти Росії», № 21071/05, від 10 квітня 2008 року, пп. 49 і 51), вимагають таке:

- позов про відшкодування має бути розглянутий упродовж розумного строку (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 195);

- призначене відшкодування має бути виплачено без зволікань і, як правило, не пізніше шести місяців від дати, на яку рішення про його призначення набирає законної сили (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 198);

- процесуальні норми стосовно позову про відшкодування мають відповідати принципові справедливості, гарантованому статтею 6 Конвенції (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 200);

- норми стосовно судових витрат не повинні покладати надмірний тягар на сторону, яка подає позов, якщо її позов обґрунтований (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 201);

- розмір відшкодування не повинен бути нерозумним у порівнянні з розміром відшкодувань, призначених Судом в аналогічних справах (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, пп. 202 - 206 і 213).

У справі «Харук та інші проти України» (рішення від 26.07.2012 року [комітет], заява № 703/05 та 115 інших заяв, п. 24- 25), а також у ряді інших справ проти України, які стосувались тривалого невиконання рішень національних судів, ЄСПЛ, беручи до уваги принципи визначення розміру компенсації, яка присуджується у випадку встановлення порушення Конвенції щодо невиконання рішень в подібних справах, визнав розумним та справедливим присудити 3000 євро кожному заявнику в заявах, що стосуються невиконання рішень тривалістю більше трьох років, та 1500 євро кожному заявнику в інших заявах. Зазначені суми є відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, пп. 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», № 21071/05, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, п. 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальністю, презюмується.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що відповідач 1 є суб`єктом, що належить до суб`єктів, які завдають шкоду, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції Верхового Суду висловлені у постанові від 19.08.2020р. у справі №826/7444/16.

Досліджуючи обставини справи, які слугували підставою для завдання моральної шкоди позивачу, суд зазначає, що такими обставинами є тривале невиконання судових рішень.

Оцінюючи вказані обставини та характер спірних правовідносин у їх сукупності, суд доходить висновку, що у цьому випадку, моральна шкода має бути відшкодована у розмірі 5000 гривен, що на думку суду є достатньою сумою компенсації.

При цьому, доводи скаржника про те, що розмір відшкодування моральної шкоди, повинен бути стягнутий у розмірі 3 000 000 грн. суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтвердили заявлений ним розмір моральної шкоди.

З приводу відшкодування завданих позивачу збитків (майнова, матеріальна шкода) у розмірі 21088,00 грн., суд зазначає наступне.

В обгрунтування вказаної вимоги, позивач вказав, що протиправне утримання відповідачем належних позивачу пенсійних виплат призвело до необхідності отримання позивачем споживчого кредиту, фінансові зобов`язання за яким у вигляді сплати відсотків за користування кредитними коштами завдали позивачу збитків на загальну суму 21088,00 грн., яка є матеріальною шкодою завданою йому протиправними діями відповідача.

Суд зазначає, що обставина користування позивачем кредитними коштами та, як наслідок, сплата ним зобов`язань у вигляді відсотків за їх користуванням, судом не може бути взято до уваги в якості належної підстави для їх відшкодування за рахунок відповідача, оскільки отримання позивачем кредитних коштів пов`язане з відповідним волевиявленням позивача та не може бути поставлене в залежність від правомірності/протиправності дій відповідача 1 щодо виплати пенсії. Крім того, розмір відсотків за користування кредитними коштами прямо залежить від своєчасного та повного виконання умов договору між позивачем та позичальником кредитних коштів, в зв`язку із чим заявлений позивачем розмір матеріальної шкоди на підлягає до відшкодування.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 перерахованих сум пенсійних виплат у розмірі 50158 (п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 86 коп.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ - 21366538) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перераховані суми пенсійних виплат у розмірі 50158 (п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 86 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ - 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко

Повний текст рішення складено 23.10.2020р.