Справа № 229/3458/20
Суддя: Панова Т. Л.
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2-а/229/31/2020

Справа № 229/3458/20

23 жовтня 2020 року

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гумірової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , т.в.о. начальника ВБДРБПП в м. Бориспіль УПП у Київській області, про скасування постанови,

П О С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 753124 від 20.07.2020 року.

Обгрунтовує вимоги таким.

Постановою т.в.о. начальника ВБДРБПП в м. Бориспіль УПП у Київській області капітана поліції серія ДП 18 № 753124 від 20.07.2020 року, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови він 20.07.2020 року, керуючи автомобілем РЕНО розмовляв по мобільному телефону тримаючи його в руці, чим порушив ПДР п.1.9 (д).

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за дане порушення є незаконною з таких підстав.

Після зупинки автомобіля поліцейський почав розповідати, що він десь за кілометр від цього місця розмовляв по мобільному телефону з чим він категорично не погодився, запропонував мотивувати, але йому не надали жодного підтвердження.

Не маючи часу, він відмовився від підпису та поїхав. 25.07.2020 року по пошті отримав примірник постанови. Зі змістом постанови ознайомився лише після її отримання. Відповідачем не були роз`яснені йому права, вимоги статей КУпАП та ст. 63 Конституції України. Фактично розгляд справи відповідачем не проводився, всі обставини справи не досліджувалися. В оскаржуваній постанові не зазначено, яким саме пристроєм для зв`язку він користувався та яким автомобілем керував. Відповідачем не було встановлено беззаперечності вчинення адміністративного порушення, не було представлено жодного доказу, який би підтверджував факт його вчинення.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. Пояснив, що близько о 8 годині у м. Бориспіль його зупинили поліцейські , пояснили, що він не зупинився на їх вимогу та розмовляв по телефону.По телефону він не розмовляв. Просить його вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав відзив де зазначив, що твердження позивача викладені у позові є хибними, позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Стверджує, що на відео з нагрудної камери інспектора зафіксований порядок розгляду оскаржуваної постанови. Позивача було ознайомлено з правами та він не заперечував, що користувався засобами зв`язку під час руху. Інспектор ОСОБА_2 та його напарник ОСОБА_3 , були очевидцями вчинення ОСОБА_1 правопорушення, що підтверджується рапортом.(а.с.36-40)

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

20.07. 2020 року т.в.о. начальника ВБДРБПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Пилипенком В.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 753124 від 20.07.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП про те, що він 20.07.2020 року о 07год 40хв, керуючи автомобілем Рено МАСТЕР, № НОМЕР_1 розмовляв по телефону, тримаючи його в руці, чим порушив п. 1.9. (д) ПДР і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.(а.с.16)

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 КАС України визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 19 статті 4. КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. (ст. 5 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ст. 19 КАС України).

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. (ст. 7 КУпАП)

В ст. 254 КУпАП зазначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (ст. 251 КУпАП)

Суд зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Судом встановлено, що відповідач в судове засідання надав відзив, однак відповідачем не надано жодних доказів скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, ні фото- та відео-фіксації безпосереднього вчинення адміністративного правопорушення, ні пояснень будь-яких свідків.

З дослідженого відеозапису, що міститься на наданому відповідачем ДВД-диску, долученому до матеріалів справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції після чого його повідомили, що він керуючи автомобілем користувався засобами зв`язку, але безпосередньо факту скоєння правопорушення відеозапис не містить.

Інформація про вхідні, вихідні з`єднання мобільного терміналу , що належить ОСОБА_1 , за 20.07.2020року , відсутня.

Отже, суд дійшов висновку про не доведеність того факту, що ОСОБА_1 , під час руху транспортним засобом користувався засобом мобільного зв`язку.

Суд відхиляє доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем не заперечується, оскільки уважає, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Крім того, суд зазначає, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що узгоджується з позицією Верховного суду № справи №524/5741/16-а. Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про порушення позивачем п. 1.9 ПДР та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За відсутності доказів вчиненого адміністративного правопорушення та позиції позивача щодо не вчинення ним правопорушення, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, зазначений у постанові серії ДП 18 № 753124 від 20.07.2020 року, тому зазначена постанова є незаконною і такою що підлягає скасуванню.

Оскільки суд прийшов до висновку про скасування постанови, відповідно до ст. 286 КАС України, суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 245, 247, 251, 279, 280, 283,285 КУпАП, ст. ст.2,4, 9, 72-77, 90, 241-246, 250, 251, 286, 293, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , т.в.о. начальника ВБДРБПП в м. Бориспіль УПП у Київській області, про скасування постанови - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ДП 18 № 753124 від 20.07.2020 року, винесену т.в.о. начальника ВБДРБПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Пилипенком В.С. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу, у розмірі 425,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідно до п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя: Т. Л. Панова