Справа № 320/1814/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1814/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ключковича В.Ю.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київської області у не здійсненні зарахування усіх періодів її роботи у зоні відчуження ЧАЕС починаючи з 01.01.2004 до страхового стажу в полуторному розмірі, як роботу в зоні відчуження та за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та невірному визначенню понаднормативного стажу з урахуванням пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київської області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію з квітня 2018 року із зарахуванням до страхового стажу усіх періодів моєї роботи у зоні відчуження ЧАЕС починаючи з 01.01.2004 в полуторному розмірі, як роботу в зоні відчуження та за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням Довідок встановленої форми, затвердженими постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 №122 та постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 за №920, збільшивши доплату за понаднормативний стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2012 року перебуває на обліку в пенсійному органі як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах, втім з відповіді пенсійного фонду стало відомо про те, що пенсія була розрахована з порушенням норм діючого законодавства, а саме: стаж роботи за Списком №1; загальний трудовий стаж; індивідуальний коефіцієнт стажу; понаднормативний стаж та відповідна доплата за нього, що, в свою чергу, призвело, на її думку, до суттєвого зменшення загального та основного розміру пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що пенсію було призначено згідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є помилковим, так як Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є складовою частиною пенсійного законодавства.

На думку апелянта, на громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюється без виключення норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні обслуговування громадян Славутицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду, як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, після призначення пенсії позивач продовжує постійно працювати у Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС» і до 18.10.2019 відносилася до осіб, які постійно працюють у зоні відчуження, час роботи якої зараховується до стажу роботи у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №831.

Згідно відомостей протоколу про призначення пенсії, вбачається, що станом на 23.02.2019 (здійснення останнього перерахунку з індексації пенсії), основний розмір призначеної позивачу пенсії за віком становить: 8191,50 грн (0,56417 х 3,29664 х 4404,35).

Де 0,56417 - індивідуальний коефіцієнт стажу;

3,29664 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати;

4404,35 - середня заробітна плата по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки з урахуванням коефіцієнту індексації 1,17.

Разом, з надбавками, підвищеннями, встановленими законодавством, загальний розмір пенсії складає 8470,74 грн.

Однак, позивач вважає, що з часу призначення пенсії та її перерахунків, відповідачем було розраховано розмір складових її пенсії з порушенням норм діючого законодавства, що призвело до суттєвого зменшення загального та основного її розміру, так як починаючи з 01.01.2004 весь час роботи у зоні відчуження та за Списком №1, відповідач протиправно не врахував у полуторному розмірі, а також не збільшив доплату за понаднормативний стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому відповідач, відмовляючи йому у зарахуванні до стажу роботи періодів роботи в зоні відчуження з 01.01.2004 у полуторному розмірі, діяв правомірно, у спосіб та у відповідності до вимог чинного пенсійного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не виявила бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другої ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а залишилась на пенсії за віком на умовах частини першої ст. 27 цього Закону, відтак відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно припинив виплату позивачу збільшення пенсії, передбачену частиною другою ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 2148-VIII від 03.10.2017.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 796-XII встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Згідно частини першої статті 56 Закону № 796-XII час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» від 10.09.2008 № 831 (далі - Постанова № 831) передбачено, що особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36).

Отже, вказаною постановою надано право особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки в зоні відчуження (у тому числі особам, які працюють на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1), на зарахування їх часу роботи або служби до стажу роботи у пільговому розмірі, а саме: у полуторному.

Разом з тим, у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призначення та виплата пенсій провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, з 01 січня 2004 року врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

У відповідності до п.16 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини першої ст.9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з вимогами частини першої ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У свою чергу порядок обчислення страхового стажу для призначення пенсії визначено статтею 24 Закону № 1058-IV.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

При цьому, частиною четвертої вказаної статті закріплено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

У відповідності до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Аналізуючи наведені вище норми, Закон № 1058-IV не містить положень, якими передбачено зарахування часу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 до стажу роботи у полуторному розмірі після 01.01.2004.

Крім того, вказаний Закон не передбачає також можливості застосування при розрахунку страхового стажу особам, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці положень інших законодавчих актів та/або нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.

У той же час, залежно від обраних особою умов та порядку пенсійного забезпечення до пенсійних правовідносин підлягають застосуванню норми загального Закону № 1058-IV або спеціального Закону № 796-ХІІ.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону № 1058-IV.

Враховуючи, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до положень Закону № 1058-IV, тому відповідач, відмовляючи йому у зарахуванні до стажу роботи періодів роботи в зоні відчуження з 01.01.2004 у полуторному розмірі, діяв правомірно, у спосіб та у відповідності до вимог чинного пенсійного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині збільшення доплати за понаднормативний стаж за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років, слід звернути увагу на наступне.

У силу вимог статті 56 Закону № 796-ХІІ час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, частиною другою вказаної статті у редакції до 03.10.2017 було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII було внесено зміни до частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ та викладено у наступній редакції:

«Право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вже зазначалось, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (частина друга статті 27 Закону № 1058-IV).

Враховуючи вищевикладене, з 03.10.2017 Закон № 796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж встановлений частиною другою ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах визначених частиною другою ст. 27 Закону № 1058-IV.

Враховуючи, що позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини другою ст. 27 Закону № 1058-IV, а залишилась на пенсії за віком на умовах згідно частини першої ст. 27 Закону № 1058-IV, яка встановлює розрахунок розміру пенсії за віком за відповідною формулою, відтак відповідач правомірно у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин припинив виплату позивачу збільшення пенсії, передбачену частиною другою ст. 56 Закону № 796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №809/627/18.

Зазначене кореспондується із висновком Європейського Суду у справі «Великода проти України», в якому суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

Доводи апелянта про те, що на громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюється без виключення норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» колегія суддів оцінює критично, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, яким було внесено відповідні зміни до Закону № 1058-IV та Закону № 796-ХІІ.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовідносини у таких справах стосуються іншого предмету спору, фактичні обставини якої не є ідентичними даній справі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.Ю. Ключкович

І.О. Лічевецький