Справа № 344/8946/18
Суддя: Антоняк Т. М.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/8946/18
Провадження № 2-а/344/127/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Антоняка Т.М.,

секретаря Максимів Н.С.,

представника позивача Костіва Р.Я.

представника відповідача Михайлини Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Капущака Богдана Івановича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Капущака Богдана Івановича, вимогами якого просить визнати дії інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Капущака Богдана Івановича щодо притягнення його до адміністративної відповідальності - протиправними; скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 809318 від 09.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., а справу закрити; стягнути з відповідача в його користь судові витрати в сумі 12 600 грн. вартості послуг, наданих адвокатом.

Позивач вважає, що при складанні постанови відповідачем було порушено вимоги щодо процедури розгляду справи та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Вказана в постанові інформація не відповідає дійсності, оскільки 09.06.2018 року, близько 03 год. він рухався по вул. Грушевського в м. Івано-Франківську на автомобілі ВМW Х5 н/з НОМЕР_1 зі своїм товаришем ОСОБА_2 . На вимогу працівників поліції він здійснив зупинку біля ресторану «Біле і Чорне». До нього підійшли патрульні і, не представившись, повідомили що причиною зупинки є відсутність на автомобілі переднього номерного знаку. Він пояснив про те, що щойно відламались кріплення номерного знака і йому довелось помістити номерний знак в багажник, щоб доїхати до місця, де він зможе усунути поломку. Він виконав вимоги патрульних, надавши їм для перевірки документи та показавши номерний знак, який помістив за їх вимогою під лобове скло. Оскільки автомобіль було припарковано в дозволеному для цього місці, працівники поліції відійшли до свого автомобіля. Він покинув автомобіль і відійшов в сторону для спілкування з своїми друзями. Через короткий відрізок часу, до нього підійшли працівники патрульної поліції, які повідомили, що він не має права відходити від свого авто, на що він заперечив оскільки виконав всі вимоги поліцейських. На вимогу поліцейських показати водійське посвідчення він відмовився, пояснивши що вже показував його, коли розглядалась справа про адміністративне правопорушення. Інспектор сказав, якщо на його вимогу він не пред`явить водійське посвідчення, він застосує силу проти нього. Маючи сумніви на рахунок законності дій працівників поліції, він зателефонував на лінію 102. Розмовляючи з черговою поліції по телефону 102, він просив направити екіпаж поліції, оскільки йому погрожують та пред`являють якісь дивні вимоги. Коли він повідомляв по телефону інформацію про себе, патрульні біля нього записували це та, керуючись цією інформацією, винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ухвали суду від 20 лютого 2020 року до участі у справі залучено як другого відповідача - Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов. В подальшому не прибули в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позов, спірну постанову вважає законною та обґрунтованою, при винесенні постанови інспектором дотримано всіх вимоги КУпАП України, Закону України «Про національну поліцію», ПДР України, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що 09.06.2018 року перебував в автомобілі разом із ОСОБА_1 . Свідок підтвердив те, що викладені у позовній заяві позивачем обставини мали місце 09.06.2018 року.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 09.06.2018 року, серії АР № 809310, на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 КУпАП. Позивача визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом без переднього номерного знака, чим порушив вимоги п. 2.9 (б) у ПДР України (а.с 8).

Згідно із ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.9 (в) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чого в даному випадку інспектором дотримано не було.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити відхилення інших доказів.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідач на доводи, викладені позивачем, належних доказів, на обґрунтування своїх заперечень, не надав.

З огляду на вище встановлені обставини, суд приходить до переконання про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП .

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

А відтак, слід скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 809318 від 09.06.2018 року за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 гривень.

Відносно вимоги позову про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 12 600 грн. вартості послуг, наданих адвокатом, то суд зазначає наступне.

Судові витрати згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду у постанові від 04.02.2020 року, у справі № 280/1765/19 зазначив, що: «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат...".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 та ч. 8 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження викладеної у позовній заяві вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката, позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 02/20188 від 07.03.2018 року, що укладений між адвокатом Костів Романом Ярославовичем та клієнтом ОСОБА_1 , предметом якого є надання правової допомоги (а.с. 16-17) та Акт приймання-передачі від 20.06.2018 року на суму загальну суму 10 600 грн. (а.с. 18).

Разом із тим, позивачем не представлено суду документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Таким чином, суду не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні вимоги позову про стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

А відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 143, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 287, 288, 289 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 809318 від 09.06.2018 року за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 гривень - скасувати.

В решті вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Антоняк Т.М.