Справа № 540/2665/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2665/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування постанови про повернення виконавчого документу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач, Корабельний РВ ДВС) від 29.05.2019 р. у виконавчому провадженні № 58127923 про повернення виконавчого документу на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що під час здійснення примусового виконання, відповідачем не вжито заходів, направлених на виконання постанови Управління патрульної поліції в Херсонській області №387293 від 04.11.2018 року, а тому постанова про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні № 58127923 підлягає скасуванню. Порушене право обґрунтовує наявністю в Єдиному реєстрі боржників відомостей щодо себе (внесених в рамках згаданого виконавчого провадження), та тим, що винесена державним виконавцем постанова не є підставою для виключення відносно нього відповідних записів.

Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

06.10.2020 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв`язку з чим у справі відкрито провадження. Справу визначено розглядати в порядку письмового провадження з дотриманням вимог ст. 287 КАС України, зокрема, щодо скорочених строків розгляду зазначеної категорії справ.

З приводу заявленого ОСОБА_1 клопотання про поновлення строків звернення до суду суд зазначає, що з наданих позивачем матеріалів та наведених тверджень про порушене існування оскарженої постанови йому стало відомо 17.09.2020 року (дата адвокатського запиту в адресу відповідача (а.с.16)). Відповідачем не надано суду доказів того, що про існування оскарженої постанови ОСОБА_1 стало відомо раніше. Вимоги ухвали суду від 12.10.2020 року про надання додаткових документів з цього приводу (копії запиту позивача, відповідь на який оформлена листом Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні за №59407) залишились невиконаними. Тобто, обґрунтовані підстави вважати строк звернення до суду пропущеним позивачем - відсутні. Отже необхідність в поновленні процесуальних строків також відсутня.

19.10.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заявлених позовних вимог він не визнає. Зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №58127923 від 23.01.2020 року направлена позивачу, а заходи щодо встановлення майна та доходів боржника здійснювались державним виконавцем.

Підсумовуючи викладене, відповідач вважає свої дії при виконанні виконавчого провадження №58127923 правомірними, просить відмовити в задоволенні позову.

Положеннями ч.4 ст.287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з приписами статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

З урахуванням того, що ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі направлена засобами електронної пошти на адреси кожного з учасників справи 24.06.2020 року (підтвердження містять матеріали адміністративної справи), суд вважає таких осіб належним чином повідомленими про місце судового розгляду та порядок в якому буде розглянута справа.

Частинами 2 та 3 статті 268 КАС України передбачено, що учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, з урахуванням скорочених строків розгляду справ даної категорії та відсутності клопотань сторін про розгляд справи за їх участю, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів виконавчого провадження №58127923 встановлено, що 23.01.2019 року головним державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Беспаловим О.С. відкрито виконавче провадження №58127923.

В рамках зазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем направлено запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України.

29.05.2020 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу.

Як стверджує позивач та не спростовано Комсомольським РВ ДВС 14.09.2020 року з листа відповідача ОСОБА_1 стало відомо про обставини означеного виконавчого провадження. Не погодившись з результатами провадження та його наслідками позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (ст. 3 Закону України № 1404).

Частиною п`ятою статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно вимог частини сьомої статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В даному конкретному випадку визнається сторонами, отже на підставі ч.1 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню те, що відомості відносно ОСОБА_1 внесені до Єдиного реєстру боржників при відкритті виконавчого провадження.

Беззаперечним є те, що наявність відомостей в зазначеному реєстрі обмежує можливість позивача вільно розпоряджатись належним йому майном, вчиняти правочини, що підлягають нотаріальному оформленню. Тому, будь-які дії, направлені на внесення таких відомостей до реєстру становить законний інтерес ОСОБА_1 , який на підставі ст. 5 КАС України підлягає судовому захисту.

Конкретний інтерес позивача в оскарженні саме постанови про повернення виконавчого документа стягувачу суд вбачає як спір за результатом якого ОСОБА_1 (в разі позитивного рішення суду) намагається отримати можливість вирішити питання щодо виключення відносно себе відомостей з Єдиного реєстру боржників з використанням передбачених законом правових процедур в межах чинного виконавчого провадження.

В свою чергу можливість досягти бажаного позивачем результату за відсутності виконавчого документа на виконанні органів Державної Виконавчої Служби, наразі, є законодавчо обмеженою.

Згідно до ст. 10 Закону України № 1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписи ст. 18 Закону України № 1404 закріплюють, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 КАС України).

Відповідно приписів п.5 ч.1 ст. 37 КАС України, виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема в разі, коли у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Таким чином, при наданні оцінки правомірності постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.05.2019 року по виконавчому провадженні №58127923 перевірці підлягає відповідність обставин, наведених в постанові, а також обсяг і якість виконавчих дій, спрямованих на добросовісне виконання виконавчого документа.

Суд звертає увагу на імперативні приписи ч.2 ст. 37 Закону № 1404 відповідно яких - про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Відповідно до вимог п. 8 Розділу І наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" (далі - Інструкція) встановлено, що акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено обов`язок державного виконавця здійснювати заходи на примусове виконання рішення, у спосіб та порядок, який встановлено чинним законодавством, в разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу обов`язковим є складення відповідного акту.

В даному конкретному випадку в якості підстави для повернення виконавчого документа стягувачу зазначена неможливість встановити місце проживання та місцезнаходження боржника.

Водночас передбачених законом актів, що підтверджують зазначені в оскарженій постанові підстави матеріали виконавчого провадження не містять.

Крім того, суд зазначає про необґрунтованість посилання відповідача на неможливість встановлення місця проживання боржника, оскільки з постанов державного виконавця вбачається, що йому було відомо про адресу ОСОБА_1 . Доказів того, що державним виконавцем було здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі матеріали виконавчого провадження також не містять.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що під час його здійснення державним виконавцем не вчинялись дії направлені на встановлення місця перебування боржника. В матеріалах провадження (а.с.36-37) наявні лише запити до Пенсійного фонду України та до Державної фіскальної служби України, згідно яких відповідач запитував інформацію про осіб боржників, що отримують пенсію, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, а також інформацію про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб.

З наведеного вбачається, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №58127923 здійснювались дії направлені виключно на розшук майна боржника. Докази того, що відповідач вживав заходів з метою встановлення місця проживання та місцезнаходження боржника в матеріалах справи відсутні.

Натомість, в якості підстави для повернення виконавчого документа відповідачем обрано не відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а неможливість встановити місце проживання та місцезнаходження боржника, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що державним виконавцем не було вжито заходів, передбачених чинним законодавством, щодо примусового виконання виконавчого постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії НК №387293. Акту, складення якого обов`язково в таких випадках також складено не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документу державного виконавця є неправомірною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність своєї постанови від 29.05.2019 р. у виконавчому провадженні № 58127923 про повернення виконавчого документу стягувачу, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Код , місцезнаходження: 73027, м. Херсон, вул. Стрітенська, б.7) від 29.05.2019 р. у виконавчому провадженні № 58127923 про повернення виконавчого документу на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Стягнути з Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Код , місцезнаходження: 73027, м. Херсон, вул. Стрітенська, б.7) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 105000000