Справа № 208/6720/19 (2-а/208/32/20)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 208/6720/19 (2-а/208/32/20)
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №208/6720/19 (головуючий суддя першої інстанції Похваліта С.М.) за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 07.10.2019 року звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил №0045/11000/19 від 02.10.2019 року та стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 1562017,32 грн..

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

ОСОБА_2 заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії митниці Сидорук Романа Олександровича в справі про порушення митних правил №0045/11000/19 від 02 жовтня 2019 року про притягнення керівника ТОВ «Скела Групп» ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил за ст.485 Митного кодексу України та накладення на його стягнення скасовано.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження. У суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З урахуванням викладеного суд вважає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливо здійснювати без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Вказані вимоги обгрунтовані статтею 23 Цивільного Кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на користь останнього з Дніпропетровської митниці ДФС моральної шкоди в розмірі 1562017,32 грн., суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено факту завдання йому немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із цією статтею моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що завдяки протиправним діям відповідача погіршились його відносини із засновниками ТОВ «Скела Груп», замість основної роботи він змушений займатись пошуком адвокатів, експертьних установ, судами та т.і.. Все це приводить до глибоких душевних страждань, помножених на вірогідність притягнення до відповідальності. Зазначене негативно впливає на життя та атмосферу в сім`ї, втрату спокою та сну.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не наведено обставин в чому саме полягає, погіршення його відносини із засновниками ТОВ «Скела Груп», душевних страждань, та не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Також позивачем не надано обґрунтувань наявності причинно-наслідкового зв`язку між діям відповідача та заподіяною йому шкодою, а також з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди.

Також суд зазначає, що сам по собі факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Відтак, судам першої та апеляційної інстанцій апелянтом не надано доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди у зв`язку з притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не мають вирішального значення, а тому не вимагають правового аналізу.

Суд при цьому враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»; від 10 лютого 2010 року: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №208/6720/19 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №208/6720/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак