Справа № 320/6691/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6691/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року (розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області та міського голови Білоцерківської міської ради Дикого Геннадія Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, розпорядження, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області (далі - відповідач 1) та Міського голови Білоцерківської міської ради Дикого Геннадія Анатолійовича (далі - відповідач 2), третя особа - ОСОБА_2 та просить суд з урахуванням заяви від 13.12.2019 про зміну предмету позову:

визнати протиправним та скасувати рішення від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради»;

визнати протиправним та скасування розпорядження від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 »;

визнати протиправними та скасувати рішення від 06.12.2019 № 4761-85- VII «Про обрання секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_2 ».

поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради VII скликання;

стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення

Білоцерківської міської ради Київської області від 15.11.2019 № 4620-83-VІІ було достроково припинено його повноваження як секретаря Білоцерківської міської ради Київської області, однак ОСОБА_1 не погоджується з діями відповідача, оскільки вважає, що зазначене рішення було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

На думку позивача зазначені дії відповідача є протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Білоцерківського міського голови Дикого Генадія Анатолійовича від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання.

Стягнено з Білоцерківської міської ради Київської області (, 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого, 15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.11.2019 по день ухвалення рішення суду.

Стягнено на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15 050 (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Білоцерківської міської ради Київської області (, 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого, 15).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання.

Звернено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Білоцерківської міської ради Київської області (, 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Я.Мудрого, 15) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суми заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29.11.2019 по день ухвалення рішення суду в межах суми стягнення за один місяць - 25 830 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять) грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем 1 у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішення суду першої інстанції є описка, а саме невірно зазначено - рішення Славутицької міської ради Київської області, замість - рішення Білоцерківської міської ради Київської області.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що допущена описка не впливає на суть рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на чергових місцевих виборах 25.10.2015 ОСОБА_1 було обрано депутатом Білоцерківської міської ради VII скликання.

24.11.2015 на першій установчій сесії Білоцерківської міської ради VII скликання позивач склав присягу та набув повноважень депутата міської ради, отримав відповідне посвідчення № 021.

Рішенням від 30.11.2017 Білоцерківської міської ради № 1616- 40-VII ОСОБА_1 було обрано секретарем міської ради.

06.12.2017 позивач склав присягу, у зв`язку з чим йому був присвоєний 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача.

В подальшому 14.11.2019 розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. на 15.11.2019 була скликана 83 сесія Білоцерківської міської ради, під час якої за пропозицією депутата Білоцерківської міської ради Гейла Ігоря Вікторовича до порядку денного було включене питання про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 .

За результатами вищевказаного голосування було прийнято спірне рішення від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради».

Розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. від 19.11.2019 № 2-09-53 дія рішення Білоцерківської міської ради від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради» була зупинена.

28.11.2019 на черговій сесії Білоцерківської міської ради було розглянуто вето Білоцерківського міського голови на вищезазначене спірне рішення щодо дострокового припинення повноважень та звільнення секретаря міської ради, за результатами розгляду цього питання 29 голосами Білоцерківська міська рада відхилила зауваження міського голови й підтвердила попереднє рішення. Таким чином спірне рішення набуло законної сили.

Таким чином 29.11.2019 розпорядженням Білоцерківського міського голови Дикого Г.А. № 391-К позивача було звільнено з посади секретаря міської ради в зв`язку з достроковим припиненням повноважень.

Позивач вважає рішення Білоцерківської міської ради від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради» протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства України і регламенту Білоцерківської міської ради VII скликання, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ст. 141 Конституції України до складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради.

Територіальні громади на основі загального, рівного, прямого виборчого права обирають шляхом таємного голосування відповідно сільського, селищного, міського голову, який очолює виконавчий орган ради та головує на її засіданнях. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в України» (далі - Закон № 280/97-ВР), Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV), Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493), та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

З аналізу зазначених норм діючого законодавства, вбачається що посада секретаря відповідної ради нерозривно пов`язана із депутатськими повноваженнями особи в цій раді і з припиненням депутатських повноважень особи у місцевій раді відповідного скликання припиняється і її служба в місцевому самоврядуванні на посаді секретаря ради. При цьому повноваження депутата місцевої ради відповідного скликання в будь-якому разі закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Таким чином, законодавцем чітко визначений строк дії повноважень депутата та секретаря відповідної ради (крім випадків дострокового припинення, що передбачено законом), перебіг якого починається з моменту офіційного оголошення міською виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Статтею 20 Закону № 2493 регламентовано, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої

ст. 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування

(ст. 5 цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (ст. 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (ст. 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб зазначених у ч. 2 цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за корупційні правопорушення підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Статтею 147-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Окрім того, відповідно до п. 5 ст. 25 Регламенту Білоцерківської міської ради VII скликання, текст проекту рішення повинен складатися зокрема з мотиваційної частини в якій містяться посилання на закон, інший нормативний акт, обставини, якими викликана необхідність прийняття рішення.

Як вбачається зі спірного рішення та пояснювальної записки до нього, звільняючи позивача з займаної посади секретаря Білоцерківської міської ради та достроково припиняючи його повноваження, відповідач посилається на ст. 25, ч.1 ст. 26, ч. 5 ст. 50, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Проте зазначені норми закону регулюють право відповідної ради припинити достроково повноваження секретаря, однак жодним чином не регулюють підстави такого припинення.

Натомість підстави дострокового припинення повноважень визначені іншими законами, що були наведені судом вище.

Однак жодної з передбаченої Закону № 2493 підстав припинення публічної служби які б давали можливість прийняти рішенні про дострокове припинення повноважень секретаря ради у спірному рішенні не зазначено.

Крім того не спірне рішення, не пояснювальна записка не містить взагалі посилання на доведенні в передбаченому законодавством порядку факти порушень позивача Конституції та законів України.

З спірного рішення не вбачається жодних мотивів, зокрема не вказано в чому саме проявилося невиконання чи неналежне виконання позивачем, як секретарем ради службових обов`язків, що могло бути підставою для визнання його роботи незадовільною.

Водночас, звертає увагу, що з моменту обрання позивача секретарем міської ради він належним чином виконував свої посадові обов`язки, жодних зауважень, скарг з боку депутатів, Білоцерківського міського голови або інших осіб не надходило. За весь час перебування на посаді позивач не отримав жодних адміністративних стягнень, пов`язаних з порушенням трудової дисципліни.

Колегія суддів вважає, що відсутність у рішенні органу місцевого самоврядування підстав для звільнення особи є неприпустимим в аспекті положень ст. 20 Закону № 2493, а також гарантій працівників, передбачених Кодексом законів про працю України.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 500/6108/16-а, в якому, зокрема зазначено, що спірне рішення 19 сесії VII скликання Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 19.10.2016 №137-VII прийнято на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26, ч. 5 ст. 50 Закону № 280/97-ВР, ст. 17, 30 Регламенту, проте будь - яких беззаперечних підстав для дострокового припинення повноважень секретаря сільської ради та обґрунтування цього рішення у ньому не наведено.

Також відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Враховуючи наведене, рішення про дострокове припинення повноважень секретаря міської ради, яке не містить посилання на доведені в передбаченому законодавством порядку фактів порушень секретарем міської ради Конституції чи законів, не може розглядатися як правомірне і, як наслідок, бути прийнятим по суті.

Із змісту оскаржуваного рішення не вбачається конкретного обґрунтування обставин, які стали підставою для прийняття рішення про дострокове припинення повноважень секретаря Білоцерківськоїї міської ради Київської області ОСОБА_1 .

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення від 15.11.2019 № 4620-83-VІІ «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради».

Щодо позовних в частині визнати протиправним та скасування розпорядження від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані вимоги є похідними від спірного рішення від 15.11.2019 № 4620-83-VІІ «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради» та прийняте на виконання даного рішення.

Таким чином у разі визнання первинного рішення протиправним та його скасування, підлягає скасування і всі похідні документи, які було видано на виконання у тому числі розпорядження Білоцерківського міського голови від 29.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області та стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади звільнення працівників визначаються у КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Нормами абз. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок

№ 100) визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку № 100 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема, не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Згідно довідки про розрахунок середньої заробітної плати, виданої відділом бухгалтерського обліку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, розрахунковими місяцями є два останні календарні місяці роботи (жовтень 2019 року та листопад 2019 року):

25 830,00 грн + 25 380,00 грн = 51 660 грн.

51 660,00 грн : 43 робочі дні (2 місяці) = 1 201,00 грн. - середньоденна заробітна плата.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_5 за період з 29.11.2019 (день звільнення та прийняття спірного розпорядження) по день ухвалення рішення суду, з урахуванням вищезазначених розрахунків.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 15.11.2019 № 4620-83-VII «Про дострокове припинення повноважень та звільнення секретаря Білоцерківської міської ради», визнання протиправним та скасування розпорядження від 29.11.2019 № 391-К «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », поновлення позивача на посаді секретаря Білоцерківської міської ради Київської області VІІ скликання та стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 29.11.2019 по день ухвалення рішення суду.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 050,00 грн., колегія суддів зазначає наступне

Так, згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до їх розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження сплати гонорару адвоката у розмірі 15 050,00 грн. за надання професійної правничої допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 03.12.2019 № 25, ордер на надання правової допомоги серії АІ

№ 1014984, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2844 від 12.03.2008, додаткова угода від 10.03.2020 № 1, акт виконаних робіт від 10.03.2020 № 6/25/01-09, розрахунок № РАХ/2020/01 від 10.03.2020 з табелем у справі № 320/6691/19, платіжну квитанцію від 12.03.2020 про сплату послуг з надання правничої допомоги, квитанція про сплату поштових послуг.

З урахуванням наведенного, колегія суддів погоджується із висновком першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 05 0,00 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дійшов до правильного висновку позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль