Справа № 420/5345/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5345/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ); Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 22 червня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ); Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), в якій просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка виразилась у неврахуванні вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, вважати базовим місяцем при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року та стягнути з Військової частини НОМЕР_4 суму завданої йому при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року шкоди у розмірі 78 323,56 грн.

Ухвалою від 24 червня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 13.08.2015 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та 15.05.2018 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.

Однак, позивачу за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

Так, позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2019 року, залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 420/4597/19 зобов`язано Відповідача військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 15 травня 2018 року та на виконання цього рішення суду Відповідачем було нараховано та 26 грудня 2019 року виплачено Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 5 301,67 грн.

Проте, на думку позивача, нарахування вказаної індексації грошового забезпечення було проведене без врахування вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, в зв`язку з чим позивач 16 березня 2020 року звернувся до Відповідача військова частина НОМЕР_2 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 травня 2018 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2019 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року, по справі № 420/4597/19 відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.04.2019 року щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, з урахуванням сплаченої суми, однак, відповіді на дане звернення Позивач до цього часу не отримав.

Позивач вважає, що базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення повинен бути січень 2008 року. На думку позивача, відповідач військова частина НОМЕР_2 мав здійснити індексацію грошового забезпечення позивачу з визначенням базового місяця виключно січень 2008 року та сплатити йому суму індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 83 625, 23 грн. За таких обставин, зважаючи на виплачену суму 5 301, 67 грн., відповідач заборгував позивачу суму 78 323, 56 грн.

Позивач вважає, що право на отримання індексації грошового забезпечення визнається Законом № 1282-ХІІ та Порядком № 1078, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та його слід вважати «майном» у значенні цього положення, тому невиплата вказаної суми є втручанням у право на мирне володіння майном.

До суду 02 липня 2020 року від відповідача - військової частини НОМЕР_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у ЗС України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Також відповідач зазначив, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Крім того, відповідач не погоджується з доводами позивача щодо застосування базового місяця січень 2008 року при нарахуванні індексації грошового забезпечення за спірний період, оскільки постановою № 1013 визначено місяць підвищення тарифних ставок (окладів) січень 2016 року, з якого у подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації.

На думку відповідача, січень 2016 року є базовим місцем, оскільки, як вбачається з телеграми Міністра оборони України від 31 січня 2020 року, оклади військовослужбовцям були підвищені за рахунок збільшення грошового забезпечення за грудень 2015 року, виходячи із премій військовослужбовцям.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив, що нарахування індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив (вхід. № 27359/20 від 14.07.2020 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач не надав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 21 липня 2020 року розгляд справи № 420/5345/20 продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

До суду 05 серпня 2020 року (вхід. № 30482/20) від відповідача військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та відповідачем виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року по справі №420/4597/19 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, що підтверджується матеріалами справи.

Стосовно нарахованої самостійно позивачем суми індексації у розмірі 78232,56 грн., відповідач зазначив, з метою встановлення суми індексації, яка недоплачена позивачу необхідно мати великий обсяг документів первинного бухгалтерського обліку (табель робочого часу, розрахункові відомості нарахованої заробітної плати, платіжні документи про виплати позивачеві), спеціальні знання в галузі бухгалтерського обліку, а тому відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума індексації, які належить виплатити становить 78323,56 грн.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 16 жовтня 2020 року.

Позивач та його представник на відкрите судове засідання не з`явилися, представник позивача належним чином повідомлений про дату та час призначення судового засідання, про що свідчить розписка.

Від представника позивача до суду 21 липня 2020 року (вхід. № 28360/20) надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_4 на відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 на відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та завчасно, про що свідчить підпис представника у розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету доказування, судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Сторонами по справи не заперечується, що ОСОБА_1 з 13.08.2015р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та 15.05.2018р. був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року по справі №420/4597/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 травня 2018 року (по день виключення із списків особового складу військової частини). Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 травня 2018 року (а.с. 32-37).

Вказане рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2019 року.

Суд встановив, що військовою частиною НОМЕР_2 здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 15 травня 2018 року.

Також підтверджено матеріалами справи, а саме: випискою Державної казначейською службою України за 26.12.2019 року, що військовою частиною НОМЕР_2 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року по справі №420/4597/19 на користь ОСОБА_1 здійснено виплату у розмірі 5301,67 грн. (а.с.50).

Позивач не погоджуючись із розміром виплаченої індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду, звернувся із заявою до командира Військової частин НОМЕР_2 з проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 15 травня 2018 року на виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.04.2019 року № 248/2839 щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців, із застосуванням базового місяця січень 2008 року (а.с. 4).

Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За правилами частини першої ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин другої-третьої ст. 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій, яка є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями, яким передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) Індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (пункт 6 доповнено абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, яка застосовується з 01.12.2015).

До 01.12.2015 року рішення про затвердження особливого порядку індексації не було прийнято.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме: Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Ця норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не пов`язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів. В свою чергу, відповідач не надав доказів того, що у нього гроші на індексацію заробітної плати відсутні.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №825/1987/17.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 15.05.2018р., що підтверджується листом військової частини НОМЕР_2 та довідкою військової частини від 27.08.2019р. №61/3807.

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року по справі № 420/5345/20 суд дійшов висновку про наявність права ОСОБА_2 на нарахування індексації грошового забезпечення за спірні періоди, а саме: за період з 1 січня 2016 року по 15 травня 2018 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) та зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 15 травня 2018 року (а.с. 32-37).

Суд встановив, що військовою частиною НОМЕР_2 здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 15 травня 2018 року та на користь ОСОБА_1 здійснено виплату у розмірі 5301,67 грн. (а.с.50).

Також суд встановив, що предметом спору є саме не згода позивача з порядком виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року по справі № 420/5345/20, а саме: здійсненим розрахунком при нарахуванні індексації грошового забезпечення, із застосуванням базового місяця січень 2016 року, замість базового місяця січень 2008 року.

Отже, підставою звернення до суду стало невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили та спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням (на думку позивача) вказаного рішення суду.

Оцінюючи наведені доводи, суд виходить із таких норм права.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Частиною першою статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, нормами статей 382-383 КАС України виокремлюються такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) і визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на викладене, у разі невиконання чи неналежного виконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Проаналізувавши предмет позову у цій справі, суд дійшов висновку, що він спрямований на виконання іншого судового рішення.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення суду. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382-383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верхового Суду по справі № 815/2925/18 від 22 вересня 2020 року.

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушених справ, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, позивач звільнений від сплати судового збору, та відсутні витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні витрати не належать компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ); Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України, з урахування п. 3 Розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 26» жовтня 2020 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.