Справа № 463/7378/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 463/7378/20 пров. № А/857/11988/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Шевчук С.М., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

представник позивача: Ощипок О.З.

представник відповідача: Антонів В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Адвоката Ощипок Оксани Зіновіївни, яка діє від імені та в інтересах Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року у справі № 463/7378/20 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою ідентифікації,-

суддя в 1-й інстанції Шеремета Г.І.,

час ухвалення рішення 10 год. 22 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 11.08.2020,-

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2020 року Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (далі позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (далі відповідач) та просило затримати громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами встановлених пунктів пропуску, перетину державного кордону із України в Республіку Польща на напрямку 682 прикордонного знаку, на відстані близько 800 метрів від лінії державного кордону, територія Угнівської міської ради Сокальського району Львівської області, внаслідок чого 08.08.2020 року був затриманий прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Львівського прикордонного загону.

09 серпня 2020 року про затримання відповідача проінформовано Посольство Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні та ДКС Міністерства закордонних справ України. Під час проведення фільтраційно-перевірочних заходів також було встановлено, що відповідач прибув на територію України з метою навчання у Київському національному університеті технологій та дизайну. У зв`язку з відсутністю у відповідача документів, що посвідчують особу та на підставі яких він може вибути з території України, позивач в порядку п.1 ч.1 ст.289 КАС України просив суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року позов задоволено.

Затримано громадянина Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації.

Зазначено, що строк дії рішення в частині затримання іноземця становить шість місяців починаючи з дня фактичного затримання 14.00 год. 08 серпня 2020 року до 14.00 год. 08 лютого 2021 року.

Роз`яснено позивачу, що у відповідності до положень ч.11 ст.289 КАС України, за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Адвокатом Ощипок Оксаною Зіновіївною, яка діє від імені та в інтересах Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що ухвалюючи оскаржуване рішення Личаківський районний суд м. Львова, неповно з`ясував обставини справи, прийшов до помилкового рішення, що позов слід задовольнити. Суд першої інстанції вважав встановленим, що громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки відповідач ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного, поза межами встановлених пунктів пропуску, перетин державного кордону із України в Республіку Польща на напрямку 682 прикордонного знаку, на відстані близько 800 метрів від лінії державного кордону, територія Угнівської міської ради Сокальського району Львівської області, внаслідок чого о 14.00 год. 08.08.2020 року був затриманий прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Львівського прикордонного загону.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що на момент розгляду справи, докази притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП в матеріалах справи відсутні. Рішення по справі №254/2538/20 про адміністративне правопорушення Сокальським районним судом Львівської області, в проваджені якого перебуває вказана справа, наразі не прийнято, а судове засідання призначено на 28.10.2020, про що свідчать відомості з Єдиного реєстру судових рішень та веб-порталу «Судова влада України».

Не погоджується апелянт також з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутні документи, які посвідчують його особу та на підставі яких він може вибути з території України, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебував на законних підставах на території України, так як він прибув на територію України з метою навчання у Київському національному університеті технологій та дизайну. Вважає, що ця обставина підтверджує те, що будучи студентом учбового закладу України, в ОСОБА_1 була посвідка на тимчасове проживання, проте при розгляді даної справи судом не досліджувались вказані обставини. В матеріалах справи відсутнє рішення територіального органу/територіального підрозділу ДМС України про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 відповідно до п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМ України від 25.04.2018 р. № 322.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що громадянин, що назвався громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 14.07.1994, вчинив спробу незаконного, поза межами встановлених пунктів пропуску, перетину державного кордону із України в Республіку Польща на напрямку 682 прикордонного знаку, на відстані близько 800 метрів від лінії державного кордону, територія Угнівської міської ради Сокальського району Львівської області, внаслідок чого о14.00 год. 08.08.2020 року був затриманий прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Львівського прикордонного загону.

09 серпня 2020 року про затримання громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 14.07.1994, проінформовано Посольство Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні та ДКС Міністерства закордонних справ України.

Під час проведення фільтраційно-перевірочних заходів також було встановлено, що відповідач прибув на територію України з метою навчання у Київському національному університеті технологій та дизайну.

На підставі протоколу про адміністративне затримання від 08.08.2020 року відповідача поміщено у ПТТ Львівського прикордонного загону та подано до суду

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути Державний кордон України, а тому підлягає затриманню з метою ідентифікації на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Виходячи з цієї норми, законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем саме із процедурою видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з ч. 3 та 4 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Оскільки приписи ст. 289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому у випадку, що розглядається, користуються пріоритетом у застосуванні.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, оскільки питання визначення країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим.

Також, відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Згідно з п.12 р. ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Враховуючи відсутність у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, а також ризик втечі, у позивача виникла необхідність забезпечити ідентифікацію відповідача, тому позивач обґрунтовано та підставно заявив цей позов.

Щодо покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 перебував на законних підставах на території України, так як він прибув на територію України з метою навчання у Київському національному університеті технологій та дизайну і ця обставина підтверджує те, що будучи студентом учбового закладу України в Декхіль Аймена була посвідка на тимчасове проживання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

До матеріалів апеляційної скарги представником позивача долучено копію заяви до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 24.06.2020, з якої встановлюється, що 16.06.2020 ОСОБА_1 виявив відсутність документів, а саме наступних : посвідка на тимчасове місце проживання ТР211056, закордонний паспорт громадянина Алжиру, посвідчення водія українське та Алжирське посвідчення водія на власне ім`я.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 20 ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Окрім того, в судовому засіданні апелянтом було надано для огляду Алжирське посвідчення водія громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 14.07.1994, копію якого було долучено до апеляційної скарги. Дана обставина частково спростовує зазначені обставини, які були викладені у заяві до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 24.06.2020.

Окрім того, у судовому засіданні, колегією суддів встановлено, що 11 серпня 2020 року Львівським прикордонним загоном на адресу Посольства Алжирської Народної Демократичної Республіки в Україні відносно громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був скерований запит (відмітка про отримання підтверджують дану інформацію) щодо його ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення.

Також встановлено, що 18.08.2020 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області на підставі пп.2 п,63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , що видана на ім`я громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане рішення в усному порядку доведено до вищевказаного іноземця

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано для ідентифікації, оскільки у останнього відсутні документи. Відсутність впевненості відповідного органу в особі відповідача є прямою перешкодою як для ухвалення відповідного рішення щодо його примусового повернення, так і видворення. Тобто таким рішенням має передувати ідентифікація відповідної особи, яка підлягає примусовому поверненню чи видворенню.

Отже ідентифікація особи є першим і початковим етапом процедури примусового повернення чи видворення іноземця або особи без громадянства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 268, 272, 288, 310, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Адвоката Ощипок Оксани Зіновіївни, яка діє від імені та в інтересах Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року у справі № 463/7378/20 без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.