Справа № 200/7154/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року справа №200/7154/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року (повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7154/20-а (суддя в І інстанції Молочна І.С.) за позовом Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанов ВП № 61671620,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Іллінівська сільська рада звернулась до суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Відділ) про скасування постанови про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10 липня 2020 року ВП № 61671620.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримав постанови від 10.07.2020 ВП № 61671620 про накладання штрафу та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які, на думку Іллінівської сільської ради, не містять зазначення мотивів, з яких виконавець дійшов висновку про невиконання позивачем рішення суду, та посилання на норми законів, на підставі яких винесено постанови. Також відповідач не додав до постанов розрахунку або документа, підтверджуючого розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. За наведених підстав позивач вважав спірні постанови необґрунтованими, протиправними, та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, тому звернувся до суду з відповідними вимогами.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Крім того, апелянт наголошує, що місцевим судом не надано належну оцінку фактичним обставинам справи, зокрема судом проігноровано, що постанова про розмір мінімальних витрат від 10 липня 2020 року була видана не одночасно, як того вимагає законодавство, а лише через 3,5 місяці після відкриття провадження, не перевірено наявність доказів щодо надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі № 200/14100/19-а позов ОСОБА_1 до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 09.12.2019, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення 41 чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Донецької області Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019, яким ОСОБА_1 було відмовлено у безоплатному наданні земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :15:000:0159) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Донецька область, Костянтинівський район Іллінівська сільська рада та надання земельної ділянки у власність на черговій сесії селищної ради, після набранням рішення суду законної сили та прийняти відповідне вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі № 200/14100/19-а 11.03.2020 видано виконавчий лист про «Зобов`язання Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :15:000:0159) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Донецька область, Костянтинівський район Іллінівська сільська рада та надання земельної ділянки у власність на черговій сесії селищної ради, після набранням рішення суду законної сили та прийняти відповідне вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні».

Рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 08.04.2020 № І/45-34 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :15:000:0159) у власність» проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :15:000:0159) у власність» відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів (далі Рішення 08.04.2020 № І/45-34).

У зв`язку з невиконанням рішення суду від 24.01.2020 у справі № 200/14100/19-а, державним виконавцем Відділу 10.07.2020 ВП №61671620 винесено постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн. та постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 141,00 грн.

Згідно з копією постанови державного виконавця Відділу від 10.07.2020 ВП № 61671620 про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 141,00 грн., здійснено витрати на проведення виконавчих дій, а саме:

- витрати на оформлення документів виконавчого провадження А4 4,60 грн.;

- принтерне виготовлення документів 1,32 грн.;

- конверти 1,08 грн.;

- знаки поштової оплати (марки) 65,00 грн.;

- плата за АСВП - 69,00 грн.

04.09.2020 постановою № 16 перевірки виконавчого провадження (що прийнята в.о. начальника Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ю. Калініною) скасовано постанову про накладення штрафу на Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області від 10.07.2020 по АСВП №61671620 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 200/14100/19-а від 11.03.2020 виданого Донецьким окружним адміністративним судом, винесену державним виконавцем ОСОБА_2 .

На підставі зазначеної постанови 04.09.2020 державним виконавцем Оленою Єрьоміною винесено постанову про скасування процесуального документу «Постанова про накладення штрафу» від 10.07.2020.

Враховуючи викладене, спірним питанням цієї справи є правомірність винесення постанов від 10.07.2020 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн. та про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 141,00 грн., які прийнято відповідачем, у зв`язку із невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі № 200/14100/19-а.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Приписами частини 1 статті 28 Закону № 1404-VIII визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

За невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (стаття 76 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною 3 статті 18 Закону № 1404-VIII визначені права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, зокрема: державний виконавець проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Частиною 4 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція), яка розроблена відповідно до Закону № 1403-VIII, Закону № 1404-VIII, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначено наступне.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами (пункт 6 Інструкції).

Відповідно до пункту 9 Інструкції вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

У вимозі виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання (пункт 12 Інструкції).

Відповідно до пункту 8 Інструкції, акт це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Слід зазначити, що Законом № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, проводить перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та приймає відповідне рішення в рамках виконавчого провадження.

Передумовою для прийняття постанови про накладення штрафу є проведення перевірки виконавчого провадження, щодо виконання рішення боржником, суд зазначає, що державний виконавець повинен пересвідчитись чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження, чи сплив строк визначений на виконання рішення боржником визначений постановою про відкриття виконавчого провадження а також пересвідчитись у поважності причин у разі невиконання рішення боржником. За результатами чого державний виконавець складає вимогу про виконання боржником виконавчого документа з визначенням строку виконання рішення а також складає акт в якому зазначаються суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Щодо вимоги про оскарження постанови про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620.

Судами встановлено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу державним виконавцем надіслана боржнику у встановлені законом строки і отримана боржником.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, місцевий суд зазначив наступне.

З наведених положень статті 75 Закону № 1404-VIII випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 в справі № 821/1568/16.

Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 127/3770/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не виконано виконавчий лист у справі № 200/14100/19-а.

Так, на підтвердження виконання рішення суду та виконавчого листа у справі № 200/14100/19-а, Іллінівська сільська рада надала Рішення від 08.04.2020 №І/45-34.

Місцевий суд не прийняв, як доказ виконання рішення суду та виконавчого документа, зазначене рішення, навівши відповідні мотиви, та з огляду на те, що позивачем у даній справі не надано відповідачу доказів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 та виконавчого листа у справі № 200/14100/19-а, дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620, прийнята відповідачем з дотриманням принципів, визначених положеннями статті 2 КАС України, та положень Закону № 1404-VIII.

Таким чином, станом на 10 липня 2020 року у державного виконавця були відсутні докази виконання зазначеного рішення суду, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, за результатами дослідження доказів у справі, встановлено, що відповідач скористався повноваженнями, наданими Законом № 1404-VIII, та скасував зазначену постанову 04 вересня 2020 року.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

У відзиві на позов відповідач зазначив про скасування ним самим оскаржуваної позивачем постанови про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620, надавши відповідні докази.

Відповідно до приписів п.8 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного судового рішення у Донецького окружного адміністративного суду були всі підстави для закриття провадження у справі в частині оскарження постанови відповідача про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620.

Згідно частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відтак, в цій частині постанова місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям провадження щодо позовних вимог про скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620.

Щодо вимоги про оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10 липня 2020 року ВП № 61671620.

Заявляючи вказану вимогу, позивач зазначив, що відповідач не додав до постанов розрахунку або документа, що підтверджують розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Надаючи оцінку таким доводам, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина 2 статті 42).

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина 3 статті 42).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина 4 статті 42).

Закон № 1404-VIII та Інструкція не містять вимог про обов`язкове зазначення у постанові про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження розрахунку або документу, підтверджуючого розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (фіскальних чеків, копії договору на надання відповідних послуг), як вважає апелянт.

Отже, такі доводи не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови і наявність підстав для її скасування.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430.

Позивач мав право та не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою, або запитом про отримання необхідної інформації з метою встановлення повноти та правильності наведеного у постанові розрахунку. У разі встановлення невідповідності розрахунку фактичним витратам чи відсутності документального підтвердження такого розрахунку позивач міг надати такі докази до суду, або просити суд витребувати такі докази, якщо вони не були надані відповідачем.

Позивач таких доказів не надав, про їх витребування клопотання місцевому суду не заявляв, тому доводи останнього ґрунтуються на припущеннях, а не на відповідних доказах.

Отже, доводи апелянта про те, що постанова не містить зазначення посилання на норми законів, на підставі яких винесено постанови, та доказів, що підтверджують розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, не знайшли свого підтвердження у цій справі, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10 липня 2020 року ВП № 61671620 прийнята з дотриманням законодавства про виконавче провадження та відповідає принципам, визначеним статтею 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття спірної постанови, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апелянта стосовно не дослідження місцевим судом доказів надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору у цій справі.

Посилання на таку підставу для скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, як прийняття її не одночасно з відкриттям виконавчого провадження, є помилковими та не ґрунтуються на законі, оскільки одночасно з відкриттям державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору (ст. 27 Закону № 1404-VIII), а стаття 42 Закону № 1404-VIII, яка визначає фінансування виконавчого провадження, не містить такого обов`язку державного виконавця.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10 липня 2020 року ВП № 61671620 судове рішення місцевого суду залишається без змін.

Відповідно до приписів п.8 ч.1 ст. 238 КАС України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, сплачений позивачем судовий збір за оскарження постанови про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620 підлягає відшкодуванню відповідачем.

Взагалі, судом апеляційної фактично задоволено одну з двох позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову за дві вимоги на загальну суму 4204,00 грн. (а.с.20) та за подання апеляційної скарги за дві вимоги на загальну суму 3153,00 грн., а всього 7357,00 грн.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3678,50 грн., тобто ? сплаченого розміру.

Керуючись статтями 238, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі № 200/7154/20-а скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування постанови про накладення штрафу від 10 липня 2020 року ВП № 61671620, а провадження в цій частині позовних вимог закрити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі № 200/7154/20-а - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Торецька, буд. 285, ) на користь Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (вул. Адміністративна, буд. 42/3, с. Іллінівка Костянтинівського району Донецької області, ) судові витрати в сумі 3678 (трьох тисяч шістсот сімдесяти восьми) гривень 50 коп.

Повне судове рішення 22 жовтня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко