Справа № 826/295/15
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 826/295/15

адміністративне провадження № К/9901/22121/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 826/295/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), де просила визнати порушення відповідачем її права щодо справедливого суду та володіння своїм майном через неповне та несвоєчасне виконання рішення Європейського суду від 21 лютого 2013 року у справі «ПМП «Фея» та інші проти України», а також стягнути кошти у відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням та протиправною бездіяльністю відповідача в сумі 8946,00 грн та 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та постановою Верховного Суду від 07 травня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 у частині вимог про визнання порушення Міністерством юстиції України права щодо справедливого суду та володіння своїм майном через неповне та несвоєчасне виконання рішення Європейського суду від 21 лютого 2013 року у справі «ПМП «Фея» та інші проти України» залишено без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2015року , залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 07 травня 2019 року скасовано зазначені рішення місцевого та апеляційного судів, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства юстиції України 1023,11 грн та 1500,00 грн моральної шкоди.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Міністерство юстиції України звернулося до Верхового Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом визначеним вказаною ухвалою.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу Верховного Суду від 15 вересня 2020 року отримано скаржником - 21 вересня 2020 року.

02 жовтня 2020 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

В уточненій касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17, від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 та від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

При цьому, скаржник акцентує увагу на витягах з цих постанов, які стосуються правової оцінки сукупності встановлених у конкретній справі обставин та не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах № 752/4110/17, № 757/74887/17-ц, № 642/3839/17 та № 761/7165/17 є подібними.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Сама по собі наявність судових рішень, в тому числі і суду касаційної інстанції, у яких відмовлено у задоволенні позовів про відшкодування майнової шкоди через невиконання рішення суду, не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права без урахування висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

Однак, скаржник посилаючись на постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17, від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 та від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справах за подібними відносинами із цією справою.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 15 вересня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 826/295/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк В.М.Соколов