Справа № 537/1266/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 р.Справа № 537/1266/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 3 взводу № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Меренкова Дмитра Юрійовича на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука (головуючий суддя І інстанції Зоріна Д.О., м. Кременчук) від 28.07.2020 року (повний текст рішення складено 28.07.2020 р.) по справі №537/1266/20 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 взводу № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Меренкова Дмитра Юрійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції; третя особа - Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Кременчук в Полтавській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №594339 від 04 квітня 2020 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.; справу про адміністративне правопорушення закрити.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04 квітня 2020 близько 23:00 години, керуючи транспортним засобом «Тойота Ланд Крузер», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись поблизу мостового переходу через річку «Дніпро» по вулиці Чумацький Шлях в місті Кременчуці Полтавської області, та проїхавши від мостового переходу близько 1 км в сторону села Білецьківка, він був зупинений патрульними поліцейськими з повідомлених ним підстав - наїзд позивачем на суцільну смугу на дорозі поблизу мостового переходу через річку « Дніпро». На зазначене поліцейським правопорушення позивач заперечив та попросив надати докази його вчинення, однак поліцейські це прохання проігнорували, попросивши позивача пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на що останній пред`явив зазначені документи, тримаючи їх в руках. Всупереч того, як зазначає позивач, що під час його зупинки патрульними поліцейськими він ніяких документів не підписував, постанов не отримував, поліцейські справу не розглядали, права та обов`язки не роз`яснювали, ОСОБА_1 10 квітня 2020 року отримав повідомлення, що відносно нього складено постанову серії ДП18 №594339 від 04 квітня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. Позивач вважає оскаржувану ним постанову незаконною, необґрунтованою, а правопорушення - недоведеним, у зв`язку із чим і звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Постанову серії ДП18 №594339, винесену 04 квітня 2020 року інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Маренковим Дмитром Юрійовичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. - скасовано.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в іншій частині залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Інспектором роти № 3 взводу № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Меренковим Дмитром Юрійовичем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2020 року та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги аналогічні за змістом доводам, викладеним у відзиві на адміністративний позов. Вказує, що під час патрулювання в місці, час, та дату, вказані в оскаржуваній постанові, було виявлено транспортний засіб під керуванням позивача, який рухався по вул. Івана Приходька в напрямку Крюківського мосту та перед мостом здійснив поворот ліворуч на вул. Чумацький шлях, перетнувши при цьому горизонтальну дорожню розмітку 1.1.

На місці зупинки автомобіля позивачу повідомлено спеціальне звання, посаду та прізвище поліцейського, про причину зупинки, роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, порядок та строки сплати адміністративного штрафу. Під час перевірки документів позивача, останній відмовився надати на законну вимогу для ознайомлення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Позивачу було повідомлено про адміністративну відповідальність за відмову водія надати для перевірки поліцейському вказані документи. В подальшому надати для перевірки необхідні документи позивач неодноразово відмовлявся. Таким чином, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП є очевидним. Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови на місці розгляду справи позивач отримувати відмовився. 06.04.2020 року за вих. № 4973/41/26/1-20 копія постанови направлена на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що знайшов підтвердження факт правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, вважає, що відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 594339 від 04.04.2020 року, якою на позивача накладене стягнення саме за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2020 року інспектором роти №3 взводу батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Маренковим Д.Ю. було винесено постанову серії ДП18 №594339 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається зі змісту вказаної вище постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 04 квітня 2020 року о 23 год. 40 хв. з місті Кременчуці по вулиці Чумацький Шлях, будинок 1 а, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, та відмовився пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги пунктів 34 та 2.4 а Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП. Крім того, судом першої інстанції було зазначено, що при наявності часткової вини позивача, суд позбавлений можливості частково скасувати оскаржувану постанову, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню в повному обсязі, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №594339 від 04 квітня 2020 року підлягають задоволенню.

Разом з цим, судом першої інстанції суд першої інстанції зазначив, що знайшов своє підтвердження зазначений в постанові серії ДП18 №594339 від 04 квітня 2020 року факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та, як наслідок, правомірність притягнення його відповідачем до відповідальності за вказаною статтею, в зв`язку з чим було залишено частково без задоволення позовні вимоги.

Позивачем рішення суду першої інстанції в частині залишення частково позову без задоволення не оскаржено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 34 Правил дорожнього руху України встановлено види дорожніх розміток, та, відповідно, 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється; якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, а саме тягнє за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Пункт 2 розділу ІІІ Інструкції визначає що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені серед інших статтею 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

За правилами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано відеофіксацію з якої вбачається, що працівником патрульної поліції було зупинено автомобіль під керуванням позивача та повідомлено про вчинення ним адміністративного правопорушення, яке полягає у тому, що транспортний засіб під керуванням позивача, який рухався по вул. Івана Приходька в напрямку Крюківського мосту та перед мостом здійснив поворот ліворуч на вул. Чумацький шлях, перетнувши при цьому горизонтальну дорожню розмітку 1.1.

Проте відеозапис, який надано відповідачем в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не містить інформації щодо самого правопорушення, оскільки запис здійснювався вже після зупинки транспортного засобу та ним зафіксовано лише розмову інспектора поліції з позивачем, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Жодних інших доказів, які б безспірно підтверджували вищезазначені обставини, тобто, посвідчували об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, відповідачем суду не надано. Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем п. 34 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Слід зазначити, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення п. 34 Правил дорожнього руху, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення адміністративного позову в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії від 04.04.2020 серії ДП18 № 594339 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з цим, як було встановлено судом першої інстанції та не оскаржується сторонами по справі, знайшов своє підтвердження зазначений в постанові серії ДП18 №594339 від 04 квітня 2020 року факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та, як наслідок, правомірність притягнення його відповідачем до відповідальності за вказаною статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17*25=425 грн.)

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За правилами статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, накладення відповідачем стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим, навіть коли факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення п. 34 та п.п. 2.4.а Правил дорожнього руху України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний суд в постанові від 10 вересня 2019 року по справі №537/2324/17.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії від 04.04.2020 серії ДП18 № 594339 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення та накладення відповідачем стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб) мали місце (що не оскаржується сторонами по справі), суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та скасування постанови серії від 04.04.2020 серії ДП18 № 594339.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанцій встановлено, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, відповідно до повноважень, наданих статтею 315 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним судове рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії від 04.04.2020 серії ДП18 № 594339 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 взводу № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Меренкова Дмитра Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2020 року по справі № 537/1266/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії від 04.04.2020 серії ДП18 № 594339 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. та закриття справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Н.С. Бартош З.Г. Подобайло