Справа № 676зп-20/160
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД У Х В А Л А
26 жовтня 2020 р. Справа № 676зп-20/160
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛА ФАБРИКА" про забезпечення позову, -
23.10.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛА ФАБРИКА" про забезпечення позову, в якій позивач просить:
- вжити заходів забезпечення позову до його подання шляхом заборони будівництва за адресою: м.Дніпро, вул.Юрія Савченка, 11 .
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач володіє земельною ділянкою за адресою: м.Дніпро, вул.Володимира Антоновича, 37, та збудованими на цій земельній ділянці будівлями. На суміжній ділянці за адресою: м.Дніпро, вул.Юрія Савченка, 11 розпочато будівництво будинку, та на даний час збудовано два поверхи, триває будівництво третього. Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво, є власністю територіальної громади Дніпра в особі Дніпровської міської ради та жодним чином не відведена, не передана в користування та іншим чином не виділена під забудову. Зауважує, що особи, які здійснюють самовільне будівництво не подавали до відповідача повідомлення про початок підготовчих робіт, а також декларації про початок будівельних робіт, але будівництво триває. Наголошує, що таке будівництво суттєво порушує його права, як власника суміжної земельної ділянки та як особи, яка має намір здійснювати на вказаній ділянці будівництво, підготовка документації та погодження з відповідними контролюючими органами, яка наразі проводиться, але кожен день самовільна будівля збільшується, що становить загрозу для розташованих на зазначеній земельній ділянці будівель та повністю робить неможливим впровадження плану забудови, що знаходиться на етапі погодження. Вважає, що права позивача суттєво порушуються та невжиття негайних заходів забезпечення позову призведе до того, що в разі задоволення позовних вимог, заборона будівництва не матиме сенсу, адже самовільне будівництво буде завершене, знесення незаконно збудованої багатоповерхової будівлі поставить під загрозу цілісність примикаючих до неї будівель, що перебувають у власності позивача, тому просить суд вжити заходів забезпечення позову до його подання, шляхом заборони будівництва за адресою: м.Дніпро, вул.Юрія Савченка, 11.
Так, згідно з ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.153 КАС України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст.153 КАС України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо її задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку, що забезпечення позову - це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та інтересів позивача для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, зупинення дії нормативно-правового акта або заборона відповідачу чи іншим особам вчиняти певні дії, як захід забезпечення позову, допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта або дій, що порушують права, свободи або інтереси особи, яка звернулася до суду із позовом щодо такого акта або дій.
Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).
Заборона відповідачу або іншим особам вчиняти певні дії є винятковим заходом забезпечення позову виключно у випадку очевидних ознак протиправності таких дій та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо таких дій.
Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).
Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У заяві про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛА ФАБРИКА" зазначає, що має намір подати позовну заяву до Дніпровської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити`певні дії, а саме: зобов`язати вчинити дії із заборони самовільного будівництва будинку за адресою: м.Дніпро, вул.Савченка, 11.
Суд зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони будівництва за адресою: м.Дніпро, вул.Юрія Савченка, 11, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що будівництво є самовільним та протиправним, у зв`язку із чим просить суд заборони таке будівництво.
Суд вважає, що очевидна протиправність дій, які Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛА ФАБРИКА» має намір оскаржувати в судовому порядку та просити про зобов`язання вчинити`певні дії, а саме: зобов`язати вчинити дії із заборони самовільного будівництва будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Савченка, 11, має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування. Позивач посилається на очевидність ознак протиправності, на порушення його прав іншою особою, якою здійснюється будівництво, а не відповідачем, письмових доказів в обґрунтування поданої заяви взагалі не подає, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, міжнародного права, суд дійшов висновку, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 КАС України для забезпечення даного позову - відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛА ФАБРИКА" про забезпечення позову.
Керуючись статтями 44, 72-77, 150-154, 246, 248, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛА ФАБРИКА" про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко