Справа № 300/2118/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2118/19 пров. № А/857/8434/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Юник А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року (головуючий суддя Григорук О. Б., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 03.06.2020) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомора» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екомора» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA206000/2019/000731/2 від 16.09.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2019/000731/2 від 16.09.2019. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомора» сплачений судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами, тому просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що 03.09.2019 декларантом ТзОВ «Західний капітал» подано ЕМД №206010/2019/008116 на транспортний засіб марки - Ноnda модель СRV, 2017 року випуску.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару вказаної митної декларації декларантом долучено:

Рахунок-фактуру (інвойс) 2019/07/02 від 02.07.2019.

Декларацію про походження товару №9000 від 03.09.2019.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 16.03.2017.

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 15632 від 28.08.2019.

Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №190902-1 від 02.09.2019.

Зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу товарів №02.07.2019 від 02.07.2019.

Договір про надання послуг митного брокера б/н від 02.09.2019.

Інші некласифіковані документи Країна походження від 03.09.2019.

Копію митної декларації країни відправлення №19DЕ45М4 від 01.09.2019.

Під час опрацювання вказаних документів митним органом встановлено, що пунктом 1.1 контракту №02.07.2019 від 02.07.2019 передбачено 100% повну передоплату, проте банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару про його оплату до митного оформлення, подано не було.

Згідно ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Пунктом 4 частини 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Тобто, подання документу про оплату товару було обов`язковим, однак такий не було надано.

В експортній декларації з Німеччини №19DЕ45М4 від 01.09.19 в графі 8 вказано отримувачем ОСОБА_1 . В жодних інших документах дана особа не фігурує. Яким чином вона виступає отримувачем товару замість ТзОВ «Екомора» невідомо. Відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.

Окрім того, згідно ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Тобто, до митної вартості товарів включаються всі витрати, пов`язані із придбанням товару за кордоном. Таким чином, митний орган не мав змоги перевірити здійснення/нездійснення платежів продавцю товару через отримувача ОСОБА_1 або йому, у зв`язку із тим, що не відома його участь та статус в операції із придбання товару.

Також, не було можливості під час митного оформлення перевірити заявлену митну вартість, бо вказана експортна декларація не містить відомостей щодо ціни.

В документі, що підтверджує вартість перевезення товару №15632 від 28.08.2019, вказані витрати на транспортування до м. Бременхафен (Німеччина) в розмірі 470 Євро.

Проте, згідно п. 6 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Проте, в порушення вказаної норми витрати на транспортування з Бременхафена до пункту пропуску Шегині декларантом не були включені до митної вартості. Дана складова митної вартості не включена до митної вартості та не підтверджена.

Також, рахунок на транспортування №15632 від 28.08.2019 на суму 470,00 євро не містить інформації на чиє ім`я виписаний, за що. В ньому вказано лише марку і модель автомобіля, що не дає змогу ідентифікувати його із конкретним транспортним засобом (відсутній VIN код, реєстраційний номер, позивач, який ніби-то його оплачував).

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У зв`язку із виявленими розбіжностями в документах, неподанням обов`язкових документів згідно п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, на підставі ч. З ст. 53 Митного кодексу України декларанту були скеровані 2 вимоги про надання додаткових документів: банківського платіжного документу за оцінюваний товар та документів, які підтверджують витрати на транспортування, страхування, навантажувально/ розвантажувальні роботи.

На вимогу було надано платіжне доручення №483JВКLJ0 від 12.07.2019 на 2500 дол. США та калькуляцію транспортних витрат №05/09/01 від 05.09.2019, згідно якої вартість витрат на транспортування товару за маршрутом Бременхафен - Шегині складає 4200 грн.

Ці витрати на транспортування у сумі 4200 грн. у митну вартість товару позивачем безпідставно не були включені, що лише підтверджує факт невірного її розрахунку.

Так, позивач в митній декларації від 03.09.2019 №206010/2019/008116 в графі 45 зазначив митну вартість 76181.90 грн. (тобто 2500 дол. США, що за курсом, вказаним в графі 23 МД складає 63 158,6825 грн.+ 470,00 Євро, що за курсом станом на 03.09.2019 складає 13 023,21919 грн.). Витрати на транспортування з Бременхафена до пункту пропуску Шегині декларантом в порушення п. 6 ч.10 ст.58 Митного кодексу України не були включені до митної вартості.

Подані додатково документи також не усунули розбіжності щодо зазначення в експортній декларації з Німеччини №19DЕ45М4 від 01.09.19 в графі 8 отримувачем ОСОБА_1 , а не позивача, його участі в операції та понесення додаткових витрат у зв`язку із цим.

У зв`язку із наведеним, неможливістю застосування першого методу та наступних при спробі їх послідовно застосувати, митним органом було визначено митну вартість за резервним методом.

В абз. 5 стор 2 рішення суд першої інстанції зазначив наступне: «Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, контракт купівлі-продажу товарів від 02.07.2019, рахунок-фактуру (інвойс) за № 2019/07/02, платіжне доручення в іноземній валюті №483JBKLJ0 від 12.07.2019, декларація про походження товару, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 28.08.2019, висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №190902-1 від 02.09.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 16.03.2017.»

Наведене не відповідає дійсності, оскільки платіжне доручення в іноземній валюті №483JBKLJ0 від 12.07.2019 не було подано одночасно із митною декларацією, а було надане лише після скерування відповідної вимоги митним органом в порядку ч.3 ст. 53 Митного кодексу України о 16.56 год. 03.09.2019.

В абз. 5 стор. 4 рішення суд першої інстанції зазначив наступне: «Судом встановлено, що подані 03.09.2019 декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості, контракт міжнародної купівлі-продажу товарів, рахунок-фактура (інвойс), платіжне доручення в іноземній валюті та довідка про транспортні витрати) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.»

Частиною 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості (пункт 1)

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) (пункт 3).

Рахунок-фактура (інвойс) відповідала за назвою документу, передбаченому пунктом 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Декларація митної вартості (передбачена пунктом 1 частини 2 статті 53 Митного кодексу України) в даному випадку позивачем не подавалася, тому висновок суду про подання такого документу не відповідає дійсності.

Платіжне доручення в іноземній валюті, яке за назвою відповідає п. 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, первинно подане не було, а було надано додатково на вимогу.

Довідка про транспортні витрати, яка за назвою відповідає п. 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не містила відомості про вартість перевезення по всьому маршруту, зокрема, з Бременхафена до пункту пропуску Шегині, а додатково надана калькуляцію транспортних витрат №05/09/01 від 05.09.2019 (про яку суд взагалі не згадує в оскаржуваному рішенні та не надає їй правової оцінки), згідно якої вартість витрат на транспортування товару за маршрутом Бременхафен - Шегині складає 4200 грн. лише підтверджує факт невірного розрахунку митної вартості, підставність сумніву митного органу та не включення цих витрат до митної вартості.

Факт подання до митного контролю лише документів, вказаних в пункті 1 цієї апеляційної скарги підтверджується відомостями із графи 44 «Додаткова інформація/ Подані документи/ Сертифікати і дозволи» митної декларації від 03.09.2019 №206010/2019/008116 та відомостями із картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206000/2019/00731.

Суд першої інстанції взагалі проігнорував та не надав жодної правової оцінки факту розбіжностей та невключення до митної вартості всіх витрат на транспортування оцінюваного товару, про що детально вказано в апеляційній сказі та розбіжностям щодо зазначення в експортній декларації з Німеччини №19DЕ45М4 від 01.09,19 в графі 8 отримувачем ОСОБА_1 , а не позивача, його участі в операції та понесення додаткових витрат у зв`язку із цим, про що детально вказано вище, не зважаючи на те, що на таких наголошувалося у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2019 між позивачем та продавцем Andriy Shchebyvovk укладено контракт на постачання техніки №02.07.19 (а.с. 20, 21). Згідно умов контракту продавець зобов`язувався передати у власність покупця транспортний засіб автомобіль марки Honda CR-V, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 на умовах 100 % попередньої оплати. Згідно умов договору сторонами визначено вартість автомобіля 2500 доларів США. 02.07.2019 продавцем складено рахунок-фактуру 02.07.2019 згідно вищезазначеного контракту. Згідно платіжного доручення №483JBKLJ0 від 12.07.2019 позивачем здійснено оплату за транспортний засіб із зазначенням у графі «призначення платежу» номер контракту та інші відомості, необхідні для ідентифікації платежу.

Декларантом ТОВ «Західний капітал», в інтересах ТОВ «Екомора», подано до митного органу електронну митну декларацію № UA206010/2019/008116 від 03.09.2019 (а.с.16), якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме легковий автомобіль, вживаний, марки Honda, модель CR-V, номер кузова НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна 1498 см.куб, календарний рік виготовлення 2017. У вказаній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 2500 доларів США графа 42 митної декларації (а.с.16).

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, контракт купівлі-продажу товарів від 02.07.2019, рахунок-фактуру (інвойс) за № 2019/07/02, платіжне доручення в іноземній валюті №483JBKLJ0 від 12.07.2019, декларація про походження товару, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 28.08.2019, висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №190902-1 від 02.09.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 16.03.2017. За результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів, Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206000/2019/000731/2 від 16.09.2019, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Джерело інформації АСУР ДФС «Вартість транпортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN кодами: НОМЕР_2 , валюта USD, вартість 20825,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України.

Крім того, Івано-Франківською митницею ДФС складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206000/2019/00731, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подані 03.09.2019 декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості, контракт міжнародної купівлі-продажу товарів, рахунок-фактура (інвойс), платіжне доручення в іноземній валюті та довідка про транспортні витрати) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

У спірних відносинах мало місце укладення зовнішньоекономічного контракту (договору) з придбання товару в письмовій формі, а також його транспортування до митного кордону України за допомогою перевізника.

Перелік документів, визначений в пунктах 7-8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України (ліцензія на імпорт товару, страхові документи) не стосуються спірних правовідносин.

При цьому витребування документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, на необхідність подання яких вказував митний орган, суд першої інстанції вважав безпідставним, оскільки контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 Митного кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 коментованої статті передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

З огляду на це, суд вважав, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В даній спірній ситуації суд першої інстанції вважав, що декларантом подано достатній обсяг документів, необхідних для встановлення та перевірки заявленої митної вартості транспортного засобу. В тому числі й тих, які підтверджують фактичну сплату вартості транспортного засобу шляхом безготівкової оплати.

При цьому суд вказав, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA206010/2019/008116 від 03.09.2019, визначено за основним методом, а до митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, серед яких контракт купівлі-продажу товарів від 02.07.2019, рахунок-фактуру (інвойс) за № 2019/07/02, платіжне доручення в іноземній валюті №483JBKLJ0 від 12.07.2019.

Відповідно відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Проте суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Як уже зазначалось вище 03.09.2019 декларантом ТзОВ «Західний капітал» подано ЕМД №206010/2019/008116 на транспортний засіб марки - Ноnda модель СRV, 2017 року випуску.

Згідно вказаної митної декларації(а.с.16) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару долучено:

Рахунок-фактуру (інвойс) 2019/07/02 від 02.07.2019.

Декларацію про походження товару №9000 від 03.09.2019.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 16.03.2017.

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 15632 від 28.08.2019.

Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №190902-1 від 02.09.2019.

Зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу товарів №02.07.2019 від 02.07.2019.

Крім того апелянт зазначив, що також подано Договір про надання послуг митного брокера б/н від 02.09.2019 та інші некласифіковані документи Країна походження від 03.09.2019, копію митної декларації країни відправлення №19DЕ45М4 від 01.09.2019.

Згідно ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Пунктом 4 частини 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Відповідно до пункту 1.1 контракту №02.07.2019 від 02.07.2019(а.с.20-21) передбачено 100% повну передоплату, проте банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару про його оплату до митного оформлення подано не було.

Відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.

У частині 5 ст. 58 Митного кодексу України зазначено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно експортної декларації з Німеччини №19DЕ45М4 від 01.09.19(а.с.15) в графі 8 вказано отримувачем ОСОБА_1 . В інших документах наданих до митного оформлення дана особа не фігурує. Відповідно митний орган не мав змоги перевірити здійснення/нездійснення платежів продавцю товару через отримувача ОСОБА_1 або йому, у зв`язку із тим, що не відома його участь та статус в операції із придбання товару. Крім того, вказана експортна декларація не містить відомостей щодо ціни.

Крім того у документі, що підтверджує вартість перевезення товару №15632 від 28.08.2019 (а.с.17) вказано витрати на транспортування до м. Бременхафен (Німеччина) в розмірі 470 Євро. Вказаний рахунок на транспортування не містить інформації на чиє ім`я виписаний, за що. В ньому вказано лише марку і модель автомобіля, що не дає змогу ідентифікувати його із конкретним транспортним засобом (відсутній VIN код, реєстраційний номер, позивач, який ніби-то його оплачував).

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно п. 6 ч.10 ст.58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Однак, в порушення вказаної норми, витрати на транспортування з Бременхафена до пункту пропуску Шегині декларантом не були включені до митної вартості. Дана складова митної вартості не включена до митної вартості та не підтверджена.

Згідно матеріалів справи у зв`язку із виявленими розбіжностями в документах, неподанням обов`язкових документів згідно п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України декларанту були скеровані 2 вимоги про надання додаткових документів: банківського платіжного документу за оцінюваний товар та документів, які підтверджують витрати на транспортування, страхування, навантажувально/ розвантажувальні роботи(а.с.22,23).

На вказані вимоги митному органу було надано платіжне доручення №483JВКLJ0 від 12.07.2019 на 2500 дол. США та калькуляцію транспортних витрат №05/09/01 від 05.09.2019, згідно якої вартість витрат на транспортування товару за маршрутом Бременхафен - Шегині складає 4200 грн. Ці витрати на транспортування у сумі 4200 грн. у митну вартість товару позивачем не були включені, що підтверджує факт невірного її розрахунку, оскільки позивач в митній декларації від 03.09.2019 №206010/2019/008116 в графі 45 зазначив митну вартість 76181.90 грн. (2500 дол. США, що за курсом, вказаним в графі 23 МД складає 63 158,6825 грн.+ 470,00 Євро, що за курсом станом на 03.09.2019 складає 13 023,21919 грн.). Витрати на транспортування з Бременхафена до пункту пропуску Шегині декларантом в порушення п. 6 ч.10 ст.58 Митного кодексу України не були включені до митної вартості.

У зв`язку із наведеним, та неможливістю застосування першого методу та наступних, при спробі їх послідовно застосувати, митним органом правильно було визначено митну вартість за резервним методом.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним вище розбіжностям, як то не включення до митної вартості всіх витрат на транспортування оцінюваного товару, зазначення в експортній декларації з Німеччини №19DЕ45М4 від 01.09.19 в графі 8 отримувачем ОСОБА_1 , а не позивача, його участі в операції та понесення додаткових витрат у зв`язку із цим.

З урахуванням усіх вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення про коригування заявленої митної вартості товару винесено правомірно.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають обставинам справи, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року по справі №300/2118/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомора» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. О. Большакова
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23.10.2020.