Справа № 380/3231/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3231/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої-судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

позивача та представника позивача Гайової Г.Б.,

представника відповідача Невелич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП у Львівській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 4 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП» в частині застосування до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно із оскаржуваним наказом підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є порушення ним службової дисципліни.

Аргументуючи безпідставність такого висновку дисциплінарної комісії, позивач вказав, що 20.02.2020 заступив у слідчо-оперативну групу Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, о 14:51 год на лінію « 102» поступило повідомлення від гр. ОСОБА_2 про крадіжку. Позивач разом із оперативно уповноваженим СКП майором поліції ОСОБА_3 та старшим інспектором криміналістом капітаном поліції ОСОБА_4 прибули за місцем виклику. Після з`ясування всіх обставин гр. ОСОБА_2 відмовилась від написання заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, натомість написала заяву про припинення розгляду її повідомлення про крадіжку, оскільки її повідомлення було передчасним, конфлікт із гр. ОСОБА_5 вичерпано, претензій до неї не має та допомоги поліції не потребує.

Вважає, що в його діях немає жодного порушення Закону України «Про Національну поліцію», ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року, п. 6, 7 та п.п. 1 п. 8 Розділу ІІ «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, оскільки після отримання повідомлення про крадіжку вжив усіх заходів, щоб всебічно та повно дослідити та виявити всі обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього, позивач покликається на те, що гр. ОСОБА_5 із заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень чи вчинення відносно неї інших кримінальних правопорушень не зверталась, а тому у нього не було підстав доповідати рапортом керівнику органу щодо вчинення відносно гр. ОСОБА_5 кримінального правопорушення (тілесних ушкоджень), оскільки у силу вимог ст. 477 КПК України, у такій наведено перелік кримінальних правопорушень, передбачених КК України, кримінальне провадження в яких може бути розпочатим слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. Серед яких і кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, без обтяжуючих обставин) та ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження). Як наслідок не порушував п. 6, 7 Розділу ІІ «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019».

Таким чином, позивач вважає його притягнення до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а саме попередження про неповну службову відповідність необґрунтованим, винесеним без відповідних на те правових підстав та таким, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву (вх. 27633 від 02.06.2020), де на спростування аргументів позивача, зазначено, що на підставі зібраних у ході проведення службового розслідування матеріалів, дисциплінарна комісія встановила порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у тому, що позивач, перебуваючи 20.02.2020 в складі СОГ, прибувши за повідомленням щодо крадіжки майна у гр. ОСОБА_2 не вжив заходів для всебічного, повного, і неупередженого дослідження обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення та під час самостійного виявлення обставин, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення відносно гр. ОСОБА_5 (тілесні ушкодження) не доповів рапортом керівникові органу (підрозділу) поліції, що призвело в подальшому до значного суспільного резонансу, та як наслідок, - підриву авторитету поліції серед громадськості. За результатами проведеного службового розслідування спірним наказом до позивача застосоване дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність. Відтак, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 30.04.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання; витребувано у Головного управління Національної поліції у Львівській області належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування, за результатами якого до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення згідно з наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021.

27.05.2020 вх.26631 відповідачем надано суду витребувані матеріали службового розслідування.

03.08.2020 в підготовчому судовому засіданні протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

11 березня 2020 року на ім`я начальника ГУНП у Львівській області надійшов рапорт інспектора ВІОС УКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції Пянтковського В.В. про те, що під час здійснення моніторингу веб-сайтів центральних та регіональних засобів масової інформації, а також соціальних мереж, на сторінці «Facebook», виявлено публікацію критичного змісту від 10.03.2020 щодо відмови у прийняті заяви поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП у Львівській області з приводу жорстокого побиття та знущання.

Зазначена обставина ставила приводом для призначення службового розслідування.

Так, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Василя Віконського від 11.03.2020 № 960 призначено службове розслідування, проведення якого доручено дисциплінарній комісії у складі: голови комісії - старшого інспектора УОАЗОР ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_12 ; члени комісії - старший інспектор УОАЗОР ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції Хижий О.П. та заступник начальника ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області капітан поліції Сорока В.М .

Згідно з Висновком службового розслідування щодо порушень службової дисципліни працівниками Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 13 березня 2020 року, складеним за результатами проведення вказаного службового розслідування, на підставі зібраних у ході проведення службового розслідування матеріалів, дисциплінарна комісія встановила, що відомості викладені в мережі інтернет щодо не прийняття поліцейськими Перемишлянського відділення Золочівського ВП ГУНП заяви громадянки ОСОБА_5 з приводу жорстокого побиття та знущання, свого документального підтвердження не знайшли.

Водночас в ході проведення службового розслідування установлено порушення службової дисципліни, зокрема серед інших, неналежне виконання службових обов`язків зі сторони старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який в порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 3 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 6, 7, та п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, перебуваючи 20.02.2020 в складі СОГ, прибувши за повідомленням щодо крадіжки майна у гр. ОСОБА_2 не вжив заходів для всебічного, повного, і неупередженого дослідження обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення. Окрім цього, слідчий СВ Перемишлянського ВП ОСОБА_1 в порушення п. 6, 7 Розділу ІІ «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», під час самостійного виявлення обставин, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення відносно гр. ОСОБА_5 (тілесні ушкодження) не доповів рапортом керівникові органу (підрозділу) поліції, що призвело в подальшому до значного суспільного резонансу, та як наслідок, - підриву авторитету поліції серед громадськості.

Пунктом 4 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП» за грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. З «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 6, 7, та п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, п. 6, 7 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 13 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , застосувати дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Не погоджуючись із вказаним наказом в його частині, що стосується безпосередньо позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що позивач вважає його притягнення до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, а саме попередження про неповну службову відповідність необґрунтованим, винесеним без відповідних на те правових підстав та таким, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Службовою дисципліною, за визначенням ст. 1 Дисциплінарного статуту, є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту, засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку є дисциплінарне стягнення.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

У свою чергу, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, попередження про неповну службову відповідність.

При цьому, до відповідальності можливо притягнути лише у випадку доведення вчинення дисциплінарного проступку, що повинно бути доведено належними та допустимими доказами.

Як вбачається з оскаржуваного наказу та встановлено в судовому засіданні підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки службового розслідування про порушення ОСОБА_1 вимог:

- п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», яким встановлено обов`язок поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових атів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

- ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, яким регламентовано обов`язки керівника щодо підлеглих, а саме керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;

6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником;

- п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, яким передбачено, що слідчий на місці події керує діями інших членів СОГ та відповідає за якість проведення огляду місця події; разом з іншими членами СОГ, залученими спеціалістами, запрошеними потерпілими, свідками та іншими учасниками кримінального провадження в установленому КПК України порядку фіксує відомості щодо обставин учинення кримінального правопорушення; вилучає речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, та речі, вилучені з обігу, у тому числі матеріальні об`єкти, придатні для з`ясування обставин, що підлягають доказуванню, забезпечує в установленому порядку їх належне зберігання для подальшого направлення для проведення судової експертизи; має право заборонити будь-якій особі перебувати на місці огляду або залишати його до закінчення огляду та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню огляду;

- п. 6 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», якими передбачено, що поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

- п. 7 Розділу II «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», якими передбачено, що поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

За рішенням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відомості про виявлене кримінальне правопорушення уповноважена службова особа реєструє в ІТС ІПНП (журналі ЄО в разі тимчасової відсутності технічних можливостей унесення таких відомостей до ІТС ІПНП) та невідкладно, але не пізніше 24 годин реєстрації передаються:

- до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) або передання цих відомостей до органів (підрозділів) поліції нижчого рівня та їх внесення до ЄРДР;

- у міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах - до органів (підрозділів) поліції, на території обслуговування яких сталася така подія, для прийняття відповідних рішень та внесення до ЄРДР.

При цьому, як вбачається із висновку службового розслідування та відповідно з оскаржуваного наказу, суть допущеного позивачем проступку сформульована так: 20.02.2020, позивач, перебуваючи в складі СОГ та прибувши за повідомленням щодо крадіжки майна у гр. ОСОБА_2 не вжив заходів для всебічного, повного, і неупередженого дослідження обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення та під час самостійного виявлення обставин, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення відносно гр. ОСОБА_5 (тілесні ушкодження) не доповів рапортом керівникові органу (підрозділу) поліції, що призвело в подальшому до значного суспільного резонансу, та як наслідок, - підриву авторитету поліції серед громадськості.

Такому висновку про допущення позивачем дисциплінарного проступку передували наступні події, висвітлені у висновку службового розслідування, а саме.

« 11 березня 2020 року на ім`я начальника ГУНП у Львівській області надійшов рапорт інспектора ВІОС УКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції Пянтковського В.В. про те, що під час здійснення моніторингу веб-сайтів центральних та регіональних засобів масової інформації, а також соціальних мереж, на сторінці «Facebook», виявлено публікацію критичного змісту від 10.03.2020 щодо відмови у прийняті заяви поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП у Львівській області з приводу жорстокого побиття та знущання.

Проведеним з даного приводу службовим розслідуванням установлено, що 20.02.2020 до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області зі служби « 102» надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що протягом місяця колежанка її невістки викрала з помешкання золоті вироби, гроші та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , на який в подальшому було оформлено кредит, а паспорт викинуто. Також ОСОБА_2 повідомила, що вказана особа називає себе ОСОБА_5 .

Вказане повідомлення зареєстровано до ЄО Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області за № ЄО № 511 від 20.02.2020 та на місце події скеровано СОГ у складі: слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та оперуповноваженого СКП Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 , котрі по прибуттю на місце події запросили до адмінприміщення Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП усіх учасників події, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , на обличчі якої були синці та гематоми (як у процесі службового розслідування з`ясовано ОСОБА_5 , розшукувалась Галицьким відділенням поліції Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, як безвісно відсутня).

Прибувши, 20.02.2020 до адмінприміщення Перемишлянського ВП Золочівського ВП ОСОБА_2 звернулася до працівників поліції із заявою про припинення розгляду її повідомлення, оскільки «...воно було передчасним, конфлікт із ОСОБА_5 вичерпано. Претензій до нікого не маю...».

Цього ж дня, із ОСОБА_5 , працівниками Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, було проведено спілкування на предмет отримання тілесних ушкоджень, однак остання від надання пояснень та написання заяви відмовилася. Після чого всіх учасників події було відпущено до дому.

Крім того, ОСОБА_5 21.02.2020 знову прибула до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП разом з ОСОБА_11 , соціальним педагогом Перемишлянського професійного ліцею (у якому навчалася ОСОБА_5 ). Як установлено, ОСОБА_5 у цей день, із будь-якими заявами чи повідомленнями щодо протиправних відносно неї дій, також не зверталась.

Лише 11.03.2020 ОСОБА_5 звернулася до Перемишлянського ВП з письмовою заявою з приводу сексуального насильства щодо неї та нанесення їй тілесних ушкоджень, після чого інформацію по вказаному факту було внесено до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

Слід зазначити, що вказана подія набула значного суспільного резонансу, та була висвітлена у мережі інтернет в ракурсі неналежних дій зі сторони окремих працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, що могло суттєво підірвати довіру та авторитет правоохоронних органів в цілому.»

За результатами проведеного службового розслідування таким встановлено, що відомості викладені в мережі інтернет щодо не прийняття поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП заяви від громадянки ОСОБА_5 з приводу жорстокого побиття та знущання, свого документального підтвердження не знайшли. Водночас в ході проведення службового розслідування установлено порушення службової дисципліни, серед інших позивача та прийнято спірний наказ про застосування серед інших і до позивача дисциплінарного стягнення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в контексті заявлених позовних вимог суд зазначає.

Висновком службового розслідування встановлено неналежне виконання службових обов`язків зі сторони старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , а саме:

1) в порушення вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 3 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 6, 7, та п.п. 1 п. 8 Розділу II «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» затвердженої наказом МВС України № 575 від 07.07.2017, позивач, перебуваючи 20.02.2020 в складі СОГ, прибувши за повідомленням щодо крадіжки майна у гр. ОСОБА_2 не вжив заходів для всебічного, повного, і неупередженого дослідження обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення;

2) в порушення п. 6, 7 Розділу ІІ «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019», позивач під час самостійного виявлення обставин, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення відносно гр. ОСОБА_5 (тілесні ушкодження) не доповів рапортом керівникові органу (підрозділу) поліції.

Оцінюючи склад дисциплінарного проступку, що ставиться у вину позивачу, суд враховує наступне.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності.

Натомість, у матеріалах службового розслідування не містяться посилань на те, в чому саме полягає не вжиття позивачем заходів для всебічного, повного, і неупередженого дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення (крадіжки).

Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що 20.02.2020 до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області зі служби « 102» надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що коліжанка її невістки ( ОСОБА_5 ) викрадала з помешкання золоті вироби, гроші та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , на який в подальшому оформила кредит. Позивач, будучи в складі слідчо-оперативної групи разом із оперуповноваженим ОСОБА_3 та експертом криміналістом ОСОБА_4 прибули на місце події АДРЕСА_1 . Усі учасники події, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 були запрошені до відділу поліції.

Після того, як учасники події прибули до Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, ОСОБА_2 написала заяву про припинення розгляду її повідомлення, оскільки таке повідомлення було передчасним, конфлікт із ОСОБА_5 вичерпано, претензій до нікого немає. Допомоги поліції не потребує та додаткової відповіді просить не надсилати.

У зв`язку із написанням цієї заяви, матеріали були передані позивачем черговому інспектору поліції, які в подальшому заступником начальника Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області І. Цудним у зв`язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку із цим внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скеровані начальнику Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області О. Прокопчуку для їх розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого наказом МВС України від 10.10.2014 № 1177, або ж в порядку визначеному Розділом ІV Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Встановлені вище обставини є відображені в матеріалах ЖЕО № 511 Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області та у висновку службового розслідування, такі сторонами не заперечуються.

В ході службового розслідування також встановлено та не заперечувалось працівниками слідчо-оперативної групи, в тому числі і позивачем, що у ОСОБА_5 на обличчі були помітні синці, однак звідки вони з`явилися, остання відмовилась повідомляти.

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 477 Кримінально-процесуального кодексу України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених зокрема частиною першою статті 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин), статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження), частиною першою статті 126 (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, без обтяжуючих обставин) тощо.

Враховуючи, що гр. ОСОБА_5 із письмовою заявою про її побиття до поліції не зверталася, підстав до порушення провадження у формі приватного обвинувачення працівниками поліції, в тому числі позивачем, не було, як і не було підстав у позивача звертатись із рапортом до керівника органу поліції.

Більше того, у самому висновку службового розслідування встановлено, що відомості викладені в мережі інтернет щодо не прийняття поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП заяви від громадянки ОСОБА_5 з приводу жорстокого побиття та знущання, свого документального підтвердження не знайшли.

Щодо посилання відповідача у спірному наказі в тій частині, що стосується позивача, як неналежне виконання позивачем службових обов`язків, оскільки ним порушено вимоги ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (обов`язки керівника щодо підлеглих), в якому містяться вісім пунктів яких зобов`язаний дотримуватися керівник, то такі порушення також не є деталізованими та конкретизованими, в чому ж саме полягає порушення позивача як старшого слідчо-оперативної групи в ключі порушень не дотримання наступних зобов`язань:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;

6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

А відтак, за відсутності належної деталізації та прив`язки до об`єктивних ознак ймовірного дисциплінарного проступку, наведені звинувачення носять лише загальний декларативний характер та не можуть слугувати підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

В судовому засіданні в якості свідка допитано голову дисциплінарної комісії ОСОБА_12 , який показав, що на його переконання, службовим розслідуванням доведено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Однак покази свідка ОСОБА_12 не спростовують встановлених в судовому засіданні обставин.

В контексті наведеного, суд наголошує на презумпції винуватості в адміністративному судочинстві, яка зобов`язує суб`єкта владних повноважень не лише довести законність свого рішення, а й спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, однак відповідачем як суб`єктом владних повноважень тверджень позивача спростовано не було.

Суд звертає увагу, що у висновку службового розслідування встановлено, що, неналежне виконання службових обов`язків зі сторони старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призвело в подальшому до значного суспільного резонансу, та як наслідок, - підриву авторитету поліції серед громадськості.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що власне публікації висвітлених подій в мережі інтернет призвели до значного суспільного резонансу та відповідно і підриву авторитету поліції серед громадськості.

Водночас, чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

У цьому контексті слід звернути увагу на те, що за етимологічним значенням дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету, що тісно пов`язані з морально-етичними нормами.

Вчинки, що дискредитують працівників поліції пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

При цьому, суд звертає увагу, що у висновку службового розслідування відображено наступне.

Вказана подія набула значного суспільного резонансу, та була висвітлена у мережі інтернет в ракурсі неналежних дій зі сторони окремих працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, що могло суттєво підірвати довіру та авторитет правоохоронних органів в цілому.

Відомості викладені в мережі інтернет щодо не прийняття поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП заяви від громадянки ОСОБА_5 з приводу жорстокого побиття та знущання, свого документального підтвердження не знайшли.

Натомість не зрозумілим є застосування поняття значного суспільного резонансу та підриву авторитету поліції серед громадського в контексті спірних правовідносин, адже самим висновком службового розслідування встановлено, що висвітлені у мережі інтернет події (щодо не прийняття поліцейськими Перемишлянського відділення поліції Золочівського ВП ГУНП заяви від громадянки ОСОБА_5 з приводу жорстокого побиття та знущання) могли суттєво підірвати довіру та авторитет правоохоронних органів в цілому, однак такі події висновком службового розслідування свого документального підтвердження не знайшли.

Відтак, в судовому засіданні спростовано факт неналежності виконання службових обов`язків позивачем, які призвели в подальшому до значного суспільного резонансу, та як наслідок, - підриву авторитету поліції серед громадськості.

Так, у силу ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

В контексті зазначеного суд зауважує, що будь-яких належних та допустимих доказів неналежного виконання позивачем його службових обов`язків матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Варто зазначити, в силу ст. 14 Дисциплінарного статуту повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди власне і є метою проведення службового розслідування.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського (ч. 5 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення, то дійсно при застосуванні до позивача дисциплінарного заходу відповідач наділений дискреційними повноваженнями.

Однак такі повноваження не перебувають поза межами судового контролю, оскільки це обумовлено сутністю верховенства права, обов`язковими елементами якого є заборонна свавілля та доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами, включно з тими, що здійснюють судовий нагляд за адміністративною діяльністю (див. пункт 41 Доповідь Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська Комісія) «Верховенство права» від 04.04.2011 року, №512/2009, яка схвалена Венеціанською Комісією на 86 пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року).//Право України, 2011, №10, ст.168-184).

При цьому відповідно до п. 52 зазначеної Доповіді дискреційні повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень мають перебувати під судовим контролем, інакше така діяльність суб`єкта призведе до свавільності, що суперечить верховенству права.

Судом з`ясовано, що позивач попередньо до дисциплінарної відповідальності не притягався, тому застосування до нього такої міри дисциплінарного покарання як попередження про неповну службову відповідність, на думку суду, свідчить про неврахування дисциплінарною комісією попередньої поведінки позивача при обранні виду стягнення.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У свою чергу, суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Однак, зі встановлених обставин слідує, що оскаржений пункт наказу є необґрунтованим, тобто винесеним без урахування усіх обставин, що мають значення для притягнення до дисциплінарної відповідальності, що й зумовило звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, тоді як відповідач всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення не довів, а відтак позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До матеріалів справи долучено квитанцію №0.0..1 від 23.04.2020 про сплату судового збору на суму 840,80 грн. Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI Прикінцевих положень, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати п. 4 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2020 № 1021 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Перемишлянського ВП Золочівського ВП" в частині застосування до старшого слідчого СВ Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Ген. Григоренка, 3, ).

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2020.

Суддя Сидор Н.Т.