Справа № 320/7233/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7233/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової прокуратури Київського гарнізону, що діє в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 01.08.2016 по 14.03.2018 у розмірі 199 482 гривні 21 копійку

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення з нього визначеної позивачем суми відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.08.2016 між Міністерством внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами факультету №2 - підготовки фахівців для Національної академії Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ.

За умовами укладеного контракту курсант зобов`язався відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу.

Позивача 01.08.2016 зараховано в списки особового складу факультету та на всі види забезпечення, що підтверджується витягом з наказу начальника факультету №2 - підготовки фахівців для Національної академії Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ №129.

Позивачем 27.02.2018 подано рапорт про відрахування з навчального закладу через небажання продовжувати навчання.14.03.2018 старшого солдата ОСОБА_1 відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу курсантів академії.

Згідно розрахунків фактичних видатків державного бюджету за період навчання з 26.08.2016 по 01.03.2018 фактичні витрати пов`язані з утриманням в Національної академії Національної гвардії України відповідачем складають 199 482, 21 грн.

У зв`язку із нездійсненням відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що заявлена до стягнення сума відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням відповідача в Національної академії Національної гвардії України у період з 01.08.2016 по 14.03.2018, підлягає сплаті відповідачем.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і п`ятим частини другої статті 23 цього Закону.

За змістом частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону,, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Аналіз викладених норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Як зазначалося, із відповідачем було укладено контракт про проходження навчання, у якому, окрім іншого містилося застереження про відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання контракту.

Під час навчання відповідачем було подано рапорт про розірвання контракту про проходження навчання у зв`язку із небажанням його продовжувати. У рапорті відповідач також зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі.

Наказом начальника Національної академії №56-КС від 14.03.2018 із відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів.

У зв`язку із викладеним, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).

Так, згідно пунктів 3-6 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк <…>.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

Як зазначалося, Національною академією здійснено розрахунок витрат на навчання відповідача, розмір яких склав 199 482,21 грн.

Безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на невірний розрахунок вислуги років, оскільки наведені обставини жодним чином не впливають на предмет доказування у даній справі, так як розрахунок витрат на навчання здійснюється з огляду на фактичний період навчання, а не строк, який зараховується до вислуги років.

При цьому, положення пункту 6 Порядку № 964 не передбачають врахування вислуги років при розрахунку витрат на навчання, що підлягають компенсації. Норми пункту 6 Порядку № 964 є цілком зрозумілими та недвозначними. Відповідач в апеляційній скарзі не вказує, які саме норми цього пункту він вважає неправильно застосованими позивачем та судом першої інстанції, у зв`язку із чим, колегія суддів не має можливості перевірити такі судження скаржника.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач вказував, що відповідачем не було здійснено у добровільному порядку відшкодування витрат.

Згідно частини четвертої статті 5 КАС суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до абзацу другого частини другої, частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, право на звернення до суду у даній справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване відповідачем протягом одного місяця з дня такої відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, контракт на проходження служби, рапорт відповідача про припинення навчання, наказ про відрахування з навчання, містять посилання на обов`язок позивача здійснити відшкодування спірних витрат.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що його не було ознайомлено із розрахунком коштів, належних до відшкодування, оскільки відповідач був обізнаним про цей розрахунок з огляду на його участь у розгляді справи № 381/617/19, предметом якої і було стягнення коштів за цим розрахунком.

Крім того, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що строк на звернення до суду із даним адміністративним позовом пропущено з поважних причин.

Так, про те, що відповідачем не здійснюється відшкодування вартості навчання, позивач дізнався з листа Національної академії Національної гвардії України від 18.01.2019, у зв`язку із чим, 15.02.2019, тобто протягом місця, звернувся із відповідним позовом до суду.

Вперше даний спір розглядався в порядку цивільного судочинства Фастівським міськрайонним судом Київської області, проте постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2019 у справі №381/617/19 закрито провадження у справі.

У зв`язку із цим, позивач 27.12.2019 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, що розглядається у даній справі.

Враховуючи, що після закриття провадження у праві № 381/617/19 позивач із позовом до адміністративного суду звернувся у межах розумного строку, не допускаючи при цьому безпідставного зволікання, колегія суддів вважає, що підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, оскільки наявні правові підстави для стягнення з позивача 199 482,21 грн.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов