Справа № 813/3597/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/3597/15 пров. № А/857/914/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі 813/3597/15 (головуючий суддя Сасевич О.М., час ухвалення 11:26 год., м. Львів, повний текст рішення складений 11 грудня 2019 року ) за адміністративним позовом Державного підприємства ,,Львіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу ,,Шахта ,,Великомостівська" до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2015 року 10 липня 2015 року Державне підприємство ,,Львіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу ,,Шахта ,,Великомостівська" (далі - ВП ,,Шахта ,,Великомостівська") звернулося до суду з позовом до Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 року №, яким збільшена сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 3 742 762 грн. 82 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 17 439 911 грн. 47 коп.

01.12.2015 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року, позов задоволено.

07.08.2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2015 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року скасовані, справа направлена на новий розгляд.

15.05.2018 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволений повністю.

17.09.2018 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасоване в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 року № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за штрафною (фінансовою) санкцією через подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ), згідно з п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України в розмірі 510,00 грн. і прийнято у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 05.02.2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 року скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

12.09.2019 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області від 19.05.2015 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 17439911,47 грн.

Рішенням від 09 грудня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області від 19.05.2015 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 17 439 401,47 грн.

В задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області від 19.05.2015 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510,00 грн. суд відмовив.

Також суд стягнув з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача частину витрат по сплаті судового збору у сумі 401 грн. 10 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте без з`ясування обставин справи, повноти та об`єктивності дослідження доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що для настання відповідальності, передбаченої ст. 127 ПК України, достатнім є вчинення платником податків, в тому числі податковим агентом, і однієї дії, що тягне за собою відповідальність, зокрема, не сплатити податок до виплати доходу на користь платників податку на доходи фізичних осіб (в даному випадку не сплатити ПДФО до виплати заробітної плати, якщо така виплата затримується чи проводиться не в повному обсязі нарахованої заробітної плати).

Враховуючи встановлення судом факту наявності в діях позивача порушення вимог підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України, визнання позивачем даного факту, скасування податкового повідомлення-рішення в повному обсязі та звільнення позивача від будь-якої відповідальності за вчинене правопорушення є неправомірним.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ВП ,,Шахта ,,Великомостівська" подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що за наслідками проведеної посадовими особами ДПІ у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області у період з 16.03.2015 року по 27.04.2015 року планової виїзної перевірки ВП ,,Шахта ,,Великомостівська" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 30.09.2014 року складений акт від 06.05.2015 року №200/2200/26307799, в якому контролюючим органом викладено відомості про порушення, допущені платником податків.

Так, в акті зазначено, що підприємство позивача допустило, зокрема, порушення приписів абз. ,,б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1020, розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів України від 21.01.2014 року №49, у частині подання з порушенням встановленого порядку заповнення податкових розрахунків форми 1ДФ за І-ІV квартали 2013 року та І-ІІІ квартали 2014 року (п. 4 висновків акту перевірки).

Крім того, на думку відповідача, підприємство позивача також порушило вимоги пункту 54.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, абз. ,,а" п. 171.2 ст. 171, абз. ,,а" п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині несвоєчасно сплаченої суми самостійно визначеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 24 109 763,80 грн. (несплачений податок у встановлений законодавством термін) та в частині заборгованості по податку на доходи фізичних осіб станом на 30.09.2014 року в сумі 3 742 762,82 грн. (п.6 висновків акту перевірки).

Відповідно до розрахунку застосованих штрафних санкцій (штрафів) на підставі Податкового кодексу України (додаток до акту перевірки від 06.05.2015 року №200/2200/26307799), контролюючий орган визначив позивачеві наступні штрафні санкції:

- відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України штраф у розмірі 25% в загальній сумі 6 037,88 грн. за несплату податку на доходи фізичних осіб за жовтень 2011 року (в сумі 24 151,50 грн.) у встановлений законодавством термін,

- штраф у розмірі 50% в загальній сумі 187 955,00 грн. за несплату податку на доходи фізичних осіб за жовтень-листопад 2011 року (в сумі 375 910,00 грн.) у встановлений законодавством термін,

- штраф у розмірі 75% в загальній сумі 17 245 408,60 грн. за несплату податку на доходи фізичних осіб за листопад 2011 року - серпень 2014 року (в сумі 22 993 878,13 грн.) у встановлений законодавством термін,

- штраф у сумі 510,00 грн. за подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ), відповідно до п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до розрахунку застосованих штрафних санкцій (штрафів), а також розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб по ВП ,,Шахта ,,Великомостівська", що міститься в розділі 3.1.1 акту перевірки від 06.05.2015 року №200/2200/26307799, заборгованість із податку на доходи фізичних осіб за період з жовтня 2011 року по лютий 2014 року в позивача відсутня, за березень 2014 року в позивача наявна заборгованість із податку на доходи фізичних осіб у сумі 389 779,81 грн., за квітень 2014 року у сумі 639 438,72 грн., за травень 2014 року у сумі 637 112,38 грн., за червень 2014 року у сумі 681 819,55 грн., за липень 2014 року у сумі 715 888,10 грн., за серпень 2014 року у сумі 678 724,26 грн.

Згідно довідки від 06.12.2019 року №1704/9 за підписом т.в.о. директора та головного бухгалтера ВП ,,Шахта ,,Великомостівська" на момент виплати доходу працівникам шахти за період з березня по серпень 2014 року сума сплати податку на доходи фізичних осіб відповідає нарахованій сумі такого податку (всього сума сплати за цей період становить 4 032 281,01 грн.), що свідчить про повну сплату податку на доходи фізичних осіб на час виплати доходу за період березень-серпень 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган застосував до позивача штрафну санкцію в розмірі 25%, 50% і 75% відповідно до п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу України (на загальну суму штрафу 14 632 329,36 грн.) відносно грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, по якому відсутня заборгованість (загальна сума такого грошового зобов`язання за період з жовтня 2011 по березень 2014 року складає 19 651 176,81 грн.).

Також контролюючий орган застосував до позивача штрафну санкцію в розмірі 75%, відповідно до п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу України (на загальну суму штрафу 2 807 072,12 грн.) відносно грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, по якому була наявна заборгованість (загальна сума такого грошового зобов`язання за період з березня по серпень 2014 року складає 3 742 762,82 грн.), яка у подальшому погашена до дня виплати доходу.

Крім того, до позивача застосована штрафна санкція за подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності 1-ДФ, відповідно до п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України (на загальну суму штрафу 510,00 грн.).

На підставі висновків акту перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 19.05.2019 року №, яким збільшив підприємству позивача грошове зобов`язань за основним платежем (податок на доходи фізичних осіб) в розмірі 3 742 762,82 грн. та застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 17 439 911,47 грн. ( в тому числі штраф в сумі 510,00 грн.).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду виявлені в ході позапланової перевірки контролюючим органом порушення (у вигляді заниження доходів на суму реалізованих паливних карток та талонів невстановленим особам, заниження податку на прибуток у сумі 207621,00грн. та заниження нарахування частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету на загальну суму 709373,00грн., не нарахування сум ПДВ з реалізації паливних карток та талонів до податкових зобов`язань, не складення податкової накладної та її не реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 230690,00 грн.) не знайшли свого підтвердження, позивач надав первинні документи, які спростовують такі порушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів пункту 162.1 ст. 162 Податкового кодексу (ПК) України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України.

За змістом підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід (підпункт 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 ПК України).

Стаття 171 ПК України передбачає, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а)податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б)платник податку для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Підпунктами ,,а" , ,,г" пункту 176.2 ст. 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; нести відповідальність у випадках, визначених Податковим кодексом України.

Враховуючи наведені норми ПК України, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що підприємство позивача є податковим агентом при виплаті доходу у вигляді заробітної плати своїм працівникам і на нього покладений обов`язок з нарахування, утримання й сплати в установленому порядку, розмірі та строк відповідного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Порушення ж такого зобов`язання може мати своїм наслідком притягнення позивача до належного виду відповідальності.

Так, згідно приписів пункту 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 127.1 ст. 127 ПК України, ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що у випадках, коли мають місце нарахування податкового зобов`язання, однак виникає несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання впродовж строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності, відповідно до пункту 126.1 ст. 126 ПК України. При цьому, розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Пунктом 127.1 ст. 127 ПК України визначена відповідальність, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вірними, на думку апеляційного суду, є також висновки суду першої інстанції про те, що приписи п. 127.1 ст. 127 ПК України не містять посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку, натомість йдеться про несплату/ненарахування/ неутримання податку, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

Формулювання п. 127.1 ст. 127 ПК України фактично вказує на можливість нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, що свідчить про незастосування за цих умов відповідальності, що ним визначена, а можливість притягнення платника податків - порушника до відповідальності за пунктом 126.1 ст. 126 ПК України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, а у разі якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу (тобто взагалі відсутній факт виконання платником податків обов`язків із перерахування податку на доходи фізичних осіб по день виплати відповідного доходу), платник податків притягується до відповідальності, відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що ВП ,,Шахта ,,Великомостівська" допустила порушення вимог податкового законодавства в частині справляння податку на доходи фізичних осіб, а саме - несвоєчасно сплатила нараховані суми податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що податок на доходи фізичних осіб за період з травня 2011 року по серпень 2014 року позивачем був сплачений (але з затримкою поза визначені законом строки).

Однак, контролюючий органом, на якого в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності свого рішення, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що сплата податку на доходи фізичних осіб (нарахованого за травень 2011 року - серпень 2014 року) була здійснена позивачем не до чи не на момент виплати відповідного доходу фізичним особам.

За таких обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи суду першої інстанції про те, що несвоєчасна сплата грошового зобов`язання не тягне за собою відповідальність за пунктом 127.1 ст. 127 ПК України, а може бути підставою для застосування санкції за пунктом 126.1 ст. 126 ПК України в залежності від тривалості прострочення.

Оскільки застосування до позивача штрафних санкцій на підставі приписів пункту 127.1 ст. 127 ПК України суперечить наведеним нормам Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.05.2015 року № у частині штрафних санкцій у загальній сумі 17 439 401,47 грн., що були застосовані на підставі пункту 127.1 ст. 127 ПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині застосування до позивача штрафу в розмірі 510,00 грн. на підставі пункту 119.2 ст. 119 ПК України сторонами не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі 813/3597/15- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 22.10.2020.