Справа № 150/482/20
Суддя: Цимбалюк Л. П.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №150/482/20
Провадження по справі №2-а/150/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Николайчук Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Чернівецького районного суду адміністративну справу за позовом , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду з позовом, посилаючись на те, що 29 вересня 2020 року інспектором батальйону №3 роти №3 УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хоп`яком Р.І. було винесено постанову серії ЕАМ №3209174 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Зазначені дії інспектора вважає протиправними, а постанову незаконною, як таку, що винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

В судове засідання позивач не з`явився, подавши через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області заяву про розгляд справи у його відсутність, свої вимоги підтримує, просить їх задоволити повністю, викладене в позовній заяві підтверджує.

Представником відповідача Романом Вахулою- юрисконсультом правового забезпечення управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, який діє на підставі довіреності, виданої 28.12.2019 року (дійсна до 31.12.2020 року, а.с. 39) у встановлений строк через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги ОСОБА_1 не визнаються, заперечується проти їх задоволення. Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог позивача, ОСОБА_2 посилається на те, що інспектором ОСОБА_3 29.09.2020 року близько 05 год. 41 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп км 606 було виявлено порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, зокрема, невиконання вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.1. та її перетин та порушення таким чином пункту 8.5.1 ПДР, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.122 КУпАП. Стверджує, що ОСОБА_1 було вчинено дане правопорушення, яке оспорюється позивачем з метою уникнення від притягнгенняядо адміністративної відповідальності. Інспектор, як представник єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, чітко спостерігав порушення і зобов`язаний був відреагувати. Не погоджується із твердженнями позивача про те, що його не було повідомлено про розгляд справи та про те, що не було проведено розгляд справи, при цьому у поданому відзиві зазначається про надання суду відеофайлу 4, на якому зафіксовано всю процедуру розгляду справи, де інспектор ознайомив позивача з правами як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надав можливість заявити клопотання, надати докази, однак, позивач не скористався наданим йому правом. З огляду на зазначене ОСОБА_2 вважає, що оскаржувану постанову винесено з дотриманням приписів ст., ст.278, 279 КУпАП

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Із наявних у справі доказів встановлено, що оскаржувана постанова винесена 29.09.2020, позивач звернувся до суду 02.10.2020 із позовом про скасування вказаної постанови, тобто, позивачем дотримано передбачені ч.2 ст.286 КАС України строки звернення до суду із позовом про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Учасниками справи не заявлено клопотань про виклик свідків, витребування доказів, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

29 вересня 2020 року інспектором батальйону №3 роти №3 УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хоп`яком Р.І. було винесено постанову серії ЕАМ №3209174 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Так, 29.09.2020 року о 05 год. 41 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп км 606 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA 6 НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.1, перетнувши її, чим порушив пункт 8.5.1 ПДР (порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки), відповідальність за що передбачено ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач стверджує, що 29.09.2019 на транспортному засобі MAZDA 6 НОМЕР_1 здійснював рух на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп. Дорога мала дві смуги руху протилежних напрямів і була позначена періодично суцільною лінією 1.1. та періодично переривчастою - 1.5. Здійснюючи рух, ОСОБА_1 бачив, що праворуч дороги на узбіччі перебував поліцейський автомобіль. Під час руху ОСОБА_1 здійснив обгін перешкоди - транспортного засобу тягача Renault Magnum білого кольору, який рухався з незначною швидкістю (ймовірно 3і швидкістю до 30 км/год). Позивач стверджує, що обгін здійснено в зоні дії переривчастої лінії 1.5 Р.34 ПДР. Через декілька хвилин ОСОБА_1 наздогнав автомобіль патрульної поліції, який до цього перебував на узбіччі автодороги та здійснив вимогу зупинки із застосуванням проблискових маячків. Після зупинки до ОСОБА_1 підійшов поліцейський та повідомив, що ним перетнуто дві суцільні лінії дорожнъої розмітки (хоча на даному відрізку дороги не було двох суцільних ліній).

ОСОБА_1 повідомив інспектору, що здійснено обгін автомобіля, який рухався з незначною швидкістю і шо ним здійснено обгін на переривчастій Лінії розмітки. При цьому наголосив, що нічого не порушив і його дії відповідають Правилам. Поліцейський повідомив, що віносно нього можливо буде винесено постанову, після чого відлучився до свого службового автомобіля. Через декілька хвилин інспектор повернувся і надав йому вже складену за невідомих обставин постанову в справі про адміністративне правопорушення з проханням підписатись про отримання зазначеного документа. ОСОБА_1 стверджує, що на місці зупинки інспектор не повідомляв його про розглял адміністративної справи.

Відповідно до п. 8.5.1. розділу 8 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або поверху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розілу 34 Правил.

В п.1 розділу 34 ПДР передбачено понад 30 видів горизонтальних ліній розмітки з 1.1 по 1.30, серед яких зокрема: лінія 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; лінія 1.5 - переривчаста лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які маютъ дві або три смуги.

Відповідно до Розділу 34 лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Переривчасту лінію 1.5 ПДР не забороняється перетинати. Як виняток за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для ... обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

З огляду на вище наведене, навіть за умови наявності при обгоні на дорозі суцільної лінії 1.5 ОСОБА_1 вправі був перетнути вказану суцільну лінію та здійснити обгін автомобіля, що рухався із незначною швидкістю, як те передбачено розділом 34 Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог статті 57 Конституції України кожному гарантується знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

В порушення вимог Конституції України, норм КпАП України при винесенні постанови про застосування адміністративного стягнення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59 Конституції України, позбавлено таким чином можливості користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права.

При цьому суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача Вахули Р. про наявність відеофайлу 4, на якому зафіксовано всю процедуру розгляду справи, де інспектор ознайомив позивача з правами як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надав можливість заявити клопотання, надати докази, однак, позивач не скористався наданим йому правом, оскільки, вище зазначений відеофайл 4 не долучено до відзиву, як про це зазначається у додатках до відзиву, тому суд вважає такі посилання представника відповідача голослівними та належним чином непідтвердженими, отже, є неналежним, допустимим та достатнім доказом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Окрім того, згідно вимог підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року, №1395, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються, зокрема письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності.

Однак, оскаржувана постанова не містить відомостей про те чи фіксувалось адміністративне правопорушення в атоматичному режимі чи ні, відсутні відомості при цьому про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. З постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, вбачається, що свідки відсутні.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Розгляд справи повинен бути проведений у порядку встановленому ст. 279 КУпАП.

Однак, в оскаржуваній постанові не зазначено якими саме доказами підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення.

Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не були досліджені належні і допустимі докази на підтвердження фактів вчинення позивачем поставленого йому у вину адміністративного правопорушення.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому суд зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Оскаржувана постанова серії ЕАМ №3209174 від 29 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Згiдно із статею 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Уci сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В порушення вимог ст.ст. 33, 280 КпАП України, інспектором Хоп`яком Р.І. не з`ясовано характер вчиненого діяння, дані, що характеризують ОСОБА_1 , його майновий стан та ступінь вини, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, що є самостійною підставою для скасування постанови.

Статтею 7 КпАП України встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б з достовірністю свідчили про суб`єктивні ознаки (прямого умислу) на невиконання вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.1, коли він усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків, а тому не в повному обсязі доводить про наявність обов`язкової складової будь-якого правопорушення - суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Однак, в постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку наявність прямого умислу, а матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , здійснюючи на переривчастій лінії розмітки обгін автомобіля, який рухався із незначною швидкістю, мав умисел на порушення правил дорожнього руху.

Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 прямого умислу дій (бездіяльності), що б охоплювалися змістом ч.1 ст.122 КУпАП, у справі не має.

Відтак, в матеріалах справи відсутні будь - які об`єктивні та беззаперечні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за виняком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від них причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Однак, відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не надано докази, які б підтверджували обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Разом з тим, у матеріалах справи, як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржувана постанова.

Проте, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки приймається на підставі узагальнення та оцінки суб`єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі, що свідчать про наявність чи відсутність у діях особи ознак адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів правил України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а за змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи положення п.3 ч.3 ст.286 КАС України, відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, суд, ґрунтуючись на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які надані позивачем при зверненні до суду, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, що відповідає вимогам ч.2 ст.9 КАС України.

Крім цього, на підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, відсутність в його діях умислу, та відсутність таким чином складу адміністративного правопорушення і закриття провадження в справі у зв`язку із цим в силу пункту 1 статті 247 КпАП України.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати, а саме по оплаті судового збору в сумі 440 гривень 00 копійок відповідно до квитанції 0.0..1 від 01.10.2020 року, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції у Львівській області.

На підставі ст., ст.293, 287-289, 247 п.1 КУпАП, ст.55, ст.62 Конституції України та керуючись ст., ст.2, 9, 73-76, 90, 139, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Постанову серії ЕАМ №3209174 від 29 вересня 2020 року, винесену інспектором батальйону №3 роти №3 УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хоп`яком Р.І. про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 (двохсот п`ятдесяти п`яти) гривень, - скасувати.

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 440 (чотириста сорок) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного адміністративного суду, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк