Справа № 640/14261/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держаної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві 09 червня 2016 року та затверджений Державною міграційною службою України 21 червня 2016 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року;

- зобов`язати Державну міграційну службу України письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу та територіальні органи Державної міграційної служби України про дійсність паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві 09 червня 2016 року та затверджений Державною міграційною службою України 21 червня 2016 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив зареєстрований 15.09.2020 р. за вх. № 34169, у якому позивач наголошує, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних підстав та доводів для спростування висновків та позиції суду.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 21 червня 2016 року Державна міграційна служба України затвердила висновок службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 №71, складений Головним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві 09 червня 2016 року.

Вказаним висновком встановлено, зокрема, наступне: визнати недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, орган видачі - 8030, оформленого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; орієнтувати керівників Г(У)ДМС України в областях, місті Києві на виявлення та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Палестини, як оформленого і виданого з порушенням вимог чинного законодавства України; в установленому порядку направити повідомлення про визнання вказаного паспорта недійсним до Адміністрації Державної прикордонної служби України та Укрбюро Інтерполу; на виконання доручення Державної міграційної служби України від 02 жовтня 2016 року № Д/152/2.1-15 копію затвердженого висновку службового розслідування направити до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для вирішення питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України; про прийняте рішення поінформувати ОСОБА_2 із зазначенням підстав його прийняття.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо складення та затвердження спірного висновку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152 (далі - Порядок №152), паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Пунктом 8 частини 1 пункту 55 Порядку №152 встановлено, що паспорт для виїзду за кордон вважається недійсним та знищується в разі: оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 56 Порядку №152, у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон з порушенням вимог законодавства керівник територіального органу чи підрозділу ДМС проводить службове розслідування. За результатами розслідування складається висновок у двох примірниках, який надсилається до ДМС для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу апарату ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, другий - у територіальному органі або підрозділі ДМС.

Як вбачається із змісту оскаржуваного висновку та вірно встановлено судом першої інстанції, під час службового розслідування встановлено, що 26 травня 2015 року до сектору централізованого оформлення документів Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі - Печерський РВ) з метою оформлення другого діючого паспорта громадянина України для виїзду за кордон, звернулася особа, яка надала документи ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Газа, Палестина.

Для оформлення паспорта для виїзду за кордон позивачем надано: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Центральним РВ Сімферопольсокого МУ ГУМВС України в Криму 22 липня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію довідки про реєстрацію особи громадянином України, видану ГУМВС України в АР Крим від 22 липня 2010 року № 10/И-25, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію картки фізичної особи - платника податків, видану 22 липня 2010 року ДПА в АР Крим на ім`я ОСОБА_2 ; квитанції про сплату держмита, за послуги та вартість бланку; копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 26 липня 2010 року, орган видачі -0103; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 від 28 березня 2012 року, орган видачі - 6390, який був вилучений Печерським РВ, згідно вирізаного перфорованого номеру на заяві-анкеті.

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України місце проживання позивача, на час звернення до Печерського РВ, було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення (ДІАЗ) МВС України № 986-25052015/00997 ОСОБА_1 на території України, станом на 25 травня 2015 року, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не мав та в розшуку не перебував.

Посадовими особами Печерського РВ 26 травня 2015 року прийнято рішення про оформлення паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , а персональні дані заявника передані до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта.

27 травня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 був виготовлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

01 вересня 2015 року паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 був виданий заявнику, про що свідчить підпис у заяві-анкеті.

При цьому, із рішення про оформлення та виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 було прийняте посадовими особами Печерського РВ у день звернення заявника - 26 травня 2015 року, паспорт виготовлено, наступного дня - 27 травня 2015 року. Проте матеріали справи не містять документів, що підтверджують необхідність термінового виїзду за кордон, що є порушенням частини 5 пункту 4 Порядку №152.

Крім того, спірним висновком встановлено, що згідно письмової заяви на ім`я начальника Печерського РВ, Ішбір М.І. просить зазначити написання прізвища та імені латинськими літерами у паспорті громадянина України для виїзду за кордон " ОСОБА_3 " на підставі відповідного написання у посвідці на постійне проживання в Об`єднаних Арабських Еміратах, але персональні дані особи, зазначені на копії наданого документа, не відповідають прізвищу та імені, які зазначені в паспорті громадянина України заявника, що є порушенням пункту 67 Порядку №152.

Відповідно до наданої копії довідки про реєстрацію особи громадянином України, виданої Головним управлінням Державної міграційної служби України в АР Крим від 22 липня 2010 року №10/И-25, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Газа, Палестина набув громадянство України за територіальним походженням на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Підтвердити або спростувати факт прийняття рішення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" та видачу йому у 2010 році ГУМВС України в Автономній Республіці Крим довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22 липня 2010 року № 10/И-25 не вбачається за можливе, оскільки Автономна Республіка Крим визнана тимчасово окупованою територією України.

У даному випадку, з копії довідки про реєстрацію особи громадянином України вбачається, що набуття громадянства України здійснено відносно іноземного громадянина.

Інформація про народження або постійне проживання особи, її батьків або одного з них, діда чи баби, рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри, сина чи дочки, онука чи онуки до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відсутня.

Враховуючи викладене, факт набуття громадянства України на підставі частини 1 статті 8 України "Про громадянство України", справжність та підстави видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22 липня 2010 року № 10/И-25 викликають обґрунтовані сумніви, оскільки набуття громадянства України особами - вихідцями з країн далекого зарубіжжя відбувається шляхом прийняття їх до громадянства України (натуралізації) відповідно до статті 9 Закону України "Про громадянство України" та оформлюється указами Президента України.

Як наслідок, відповідачем складено висновок, згідно з яким Печерським РВ оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, зокрема, пунктів 1, 4 та 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження належності особи, яка надала документи на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон надано відповідні документи, перелік яких визначено вимогами пункту 22 Порядку №152, а також додаткові документи . При цьому, що станом на час видачі позивачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року документи, подані позивачем для отримання такого паспорту, сумнівів не викликали.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-III; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до статті 6 указаного Закону громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 8 Закону № 2235-ІІІ передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, копія якої долучена до матеріалів справи, позивач вказує на своє постійне проживання на території України з липня 1990 року.

Наявною в матеріалах справи копією рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 30 квітня 2010 року у справі №2"о" -133/2010 рік встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_2 в Україні на території Автономної Республіки Крим в місті Сімферополі з липня 1990 року по теперішній час.

З огляду на викладене, посилання відповідачів на відсутність інформації про постійне проживання батьків позивача до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, в даному випадку, не є доказом відсутності підстав для набуття громадянства України відповідно до статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на лист Адміністрації Президента України від 13 червня 2016 року №20-18/178, відповідно до якого матеріали щодо прийняття позивача до громадянства України або виходу з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили.

Більш того, з копій листів Служби безпеки України від 13 серпня 2019 року №2/3/3-24216 та від 23 серпня 2019 року №5/2/1-16933 вбачається, що позивач вперше перетнув державний кордон України 19 липня 2010 року авіарейсом сполучення Стамбул-Сімферополь як особа без громадянства, використовуючи паспорт № НОМЕР_5 , для перетину державного кордону використав візу (приватне запрошення). В попередні періоди позивач територію нашої держави не відвідував, державний кордон України не перетинав.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені докази не можуть свідчити про правомірність спірного висновку, оскільки отримані відповідачем після прийняття оскаржуваного рішення.

Також колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що обставини наведені відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного висновку, є підставою для прийняття рішення відповідно до статті 21 Закону №2235-III та, як наслідок, висновку відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152.

Однак не можуть підтверджувати правомірність оскаржуваного рішення оскільки не були відомі на час прийняття такого.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 22.10.2020 р.)