Справа № 240/13325/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення виплати індексації після звільнення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за 333 дні затримки повного розрахунку при звільненні за період із 31.08.2019 по 28.07.2020 включно, обчислений шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати індексації.
В обґрунтування позову вказує, що 30.08.2019 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.08.2019 №189. Зазначає, що за час проходження військової служби не було нараховано індексацію грошового забезпечення, однак виплата цієї індексації здійснена лише 29.07.2020, тобто із затримкою в 333 дні з дня мого звільнення. Вважає дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного та повного розрахунку при звільненні протиправними. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 07 вересня 2020 року. У відзиві відповідач вказує, що Військова частина НОМЕР_1 не мала правових підстав приймати на себе зобов`язання нехтувати вказівками та розпорядженнями вищестоящого керівного органу, та більш того, військова частина НОМЕР_1 не є самостійним розпорядником коштів, а перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , тобто виділення коштів погоджується та фінансується вищестоящим керівним органом, а не особисто керівництвом військової частини. Але, спірне питання між позивачем та відповідачем було вирішено в судовому порядку та військова частина НОМЕР_1 отримала можливість надати заявку до вищестоящого органу на отримання коштів для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення, мотивуючи свій запит саме обов`язковістю виконання рішення суду. Вважає, що невиконання виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у відповідача, не може вважатися протиправними діями чи бездіяльністю без поважних причин, оскільки відповідач не мав фінансової можливості протягом строку звільнення та в подальшому - до отримання фінансування, виконати виплату індексації грошового забезпечення. Військовою частиною НОМЕР_1 було виконано всі можливі дії щодо виплати індексації грошового забезпечення, підставою якого було рішення суду. Відповідач не ухилявся від сплати умисно, маючи при цьому реальну можливість виконувати свої зобов`язання. Таким чином, оскільки військова частина НОМЕР_1 не є самостійним розпорядником коштів, та військова частина виконала всі можливі законні дії щодо виплати індексації грошового забезпечення з Позивачем, яка відбулась одразу при надходженні коштів, вважаємо позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
До суду 21.10.2020 від Військової частини НОМЕР_1 надійшла розрахунково-платіжна відомість за липень 2020 року про виплату індексації за рішенням суду.
На електронну пошту суду 22.10.2020 від Військової частини НОМЕР_1 , на виконання вимог ухвали суду від 20.10.2020 надійшла довідка про розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 ..
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 №17-РС сержанта ОСОБА_1 звільнено у відставку, а наказом №189 від 29.08.2019 виключено зі списків особового складу частини із 30.08.2019.
Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 рок у справі №240/2080/20, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року, ухвалено: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
Як вбачається з копії розрахункової відомості №200 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за липень 2020 року, ОСОБА_1 було перераховано індексацію грошового забезпечення (а.с. 33).
Отже, 29.07.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання рішення суду у справі №240/2080/20, нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.
Доказів виплати відповідачем ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, матеріали адміністративної справи не містять.
Вважаючи таку невиплату необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до приписів п. 2, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції, станом на день звільнення позивача зі служби) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України..
Так, п. 242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції, чинній на день звільнення позивача зі служби), передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Як зазначалось раніше, рішенням суду від 05 травня 2020 рок у справі №240/2080/20, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року, ухвалено: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.
Тобто, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено протиправність відповідача щодо непроведення повного розрахунку із ОСОБА_1 в день його звільнення .
Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Згідно вимог частини другої статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Суд відмічає, що згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 30 квітня 2020 року у справі №805/4458/17-а, частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.
Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд. В останньому випадку суму заборгованості із заробітної плати, а також суму відшкодування за час затримки її виплати визначає суд, враховуючи, з-поміж іншого, такі чинники для його (відшкодування) визначення, як розмір спірної суми, яка підлягає стягненню, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, інших обставин, які у кожній конкретній ситуації мають значення для визначення розміру відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19.
За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, датою закінчення проходження позивачем військової служби є 30.08.2019, а до суду з позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивач звернувся у лютому 2020 року (відповідно до інформації, яка міститься і програмі: Діловодство спеціалізованого суду). Водночас, будь-яких обставин стосовно того, що позивачу не було відомо про суми, включені до розрахунку при звільненні, судом не встановлено.
У рішенні від 05 травня 2020 року у справі №240/2080/20 Житомирський окружний адміністративний суд дійшов до висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018. Рішення набрало законної сили 28 липня 2020 року.
Відповідно до приписів частини 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністратвиного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Під час судового розгляду адміністративної справи встановлено та належними доказами підтверджується, що 29.07.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання рішення суду від 05.05.2020 у справі №240/2080/20, нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Водночас виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку.
Під час судового розгляду адміністративної справи встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 своєчасно та в повній мірі вжито заходів, спрямованих на виконання судового рішення, що набрало законної сили 28.07.2020 та яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018. На виконання рішення суду, 29.07.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018.
Станом на дату розгляду справи, позивачем не надано доказів наявності спору щодо розміру виплаченої суми.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук