Справа № 640/22746/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2020 року м. Київ № 640/22746/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський,

6)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі по тексту відповідач, Міноборони України), в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги; зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (надалі по тексту Закон України №2011-ХІІ) з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліда ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги суперечить нормам законодавства, адже ІІ групу інвалідності позивачу встановлено 29 березня 2019 року і саме з цієї дати останній має право на отримання вказаної допомоги. Отримання одноразової грошової допомоги не залежить від первинного чи вторинного встановлення групи інвалідності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що відмова у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги є правомірною, оскільки ІІ групу інвалідності останньому встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 26 січня 2016 року №251, позивач в період із 21 липня 2016 року по 05 вересня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 жовтня 2016 року №117-рс позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до свідоцтва про хворобу.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 листопада 2016 року №275 позивача виключено зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 11 листопада 2016 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №541019, за результатами первинного огляду 27 березня 2017 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлена на строк до 01 квітня 2019 року. Причина інвалідності: захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду 31 березня 2019 року.

У зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності останньому була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 240000,00 грн.

Довідкою серії 12ААБ №135730 підтверджується, що за результатами повторного огляду 29 березня 2019 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена безтерміново.

Зважаючи на встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, він звернувся із заявою та доданими до неї документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення таких документів до Міноборони України на комісію для розгляду питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи.

Листом Черкаського обласного військового комісаріату від 16 липня 2019 року №6/8/6/1150 позивача повідомлено, що комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Зокрема, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії витягу з протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24 травня 2019 року №65, висновок комісії щодо відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги ґрунтується на тому, що зміна групи інвалідності у позивача відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Не погоджуючись із зазначеним висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Також статтею 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України №2011-ХІІ.

Так, відповідно до статті 1 Закону України №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (надалі по тексту Закон України №1774-VIII,) було визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Починаючи з 01 січня 2017 року, а саме з моменту набрання чинності Законом України №1774-VIII, пункт 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ викладено у наступній редакції: «Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті».

Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункту 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України №2011-ХІІ.

Зокрема, вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України №2011-ХІІ статтею 16-3 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року №5040-VI (надалі по тексту Закон України №5040-VI).

Так, згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З метою реалізації статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі по тексту Порядок №975), який набрав чинності з 01 січня 2014 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги, введені з 01 січня 2014 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року №335 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», пункт 8 Порядку №975 доповнено другим абзацом, яким визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

При цьому, у Постанові №335 чітко зазначено, що пункт 8 Порядку №975 у такій редакції застосовується з 01 січня 2017 року.

Також, Законом України №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 017 року, частину 4 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ доповнено абзацом другим, яким визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, проаналізувавши викладене вище, суд робить висновок, що у разі якщо інвалідність особі вперше встановлена до 01 січня 2014 року, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулися після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Така правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 22 серпня 2019 у справі №806/2180/18 та від 30 жовтня 2019 року у справі 806/815/16.

У межах розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що вперше ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивачу встановлено 27 березня 2017 року, а з 29 березня 2019 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності без зміни її причин.

Тобто, інвалідність позивачу вперше встановлена після 01 січня 2014 року, а саме тоді коли законодавством вже було встановлено обмеження строків реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги.

З урахуванням всього вищенаведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, оскільки між встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та встановленням ІІ групи інвалідності з тієї самої причини минуло більше двох років.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук