Справа № 420/1221/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1221/20

Категорія: 102080000 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
Час і місце ухвалення: 15:00, м. Одеса
Дата складання повного тексту: 18.08.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про:

- визнання протиправним та скасування рішення адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Теслюк І.В. від 13 листопада 2019 року про відмову реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язання Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 09 грудня 1996 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у 2018 році за договором дарування вона стала власницею Ѕ частки дачних будівель та споруд. У листопаді 2019 року позивачка звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, а за результатом розгляду заяви їй було відмовлено у реєстрації місця проживання. Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки вказане рішення порушує гарантоване Конституцією України та законами України право особи на вільний вибір місця проживання. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не містить посилань на поняття житлового фонду та не встановлює обмежень у реєстрації за адресою приміщення, яке не відноситься до житлового фонду. Крім того, відповідно до звіту, який виконаний експертом ОСОБА_2 в результаті обстеження будівель, Ѕ частин земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1 можливо експлуатувати як об`єкт в якості житлового будинку.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що підставою для прийняття рішення стала не подача позивачкою необхідних документів та інформації, а саме відсутні документи щодо статусу будівлі як житлової. Навпаки, до адміністратора Департаменту надано документи про те, що за адресою АДРЕСА_1 знаходяться дачні будівлі. Житловий кодекс не визначає дачні будівлі складовим елементом житлового фонду, а тому підстави для реєстрації місця проживання в таких будівлях відсутні. Звіт, який виконаний експертом ОСОБА_2 в результаті обстеження будівлі за адресою АДРЕСА_1 , не встановлює юридичних наслідків для реєстрації за вказаною адресою місця проживання, адже підтвердження факту відповідності дачної будівлі критеріям житлової здійснюється у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 29 квітня 2015 року.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65074) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно суперечить нормам матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до звіту, який виконаний експертом ОСОБА_2 в результаті обстеження, встановлено, що Ѕ частин земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1 можливо експлуатувати як об`єкт в якості житлового будинку. На підставі викладеного, є всі підстави для здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У відзиві Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є вмотивованим, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 28 листопада 2018 року на підставі договору дарування (зареєстровано в реєстрі за №1263) отримала у власність Ѕ частки дачних будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , які в цілому складаються із одного дачного будинку під літерою "Б" та інших об`єктів.

28 листопада 2018 року за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності, розмір частки Ѕ, на вказаний об`єкт житлової нерухомості.

13 листопада 2019 року позивач звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

До заяви додано:

- квитанція про сплату адміністративного збору;

- інформаційна довідка №188631546 від 13 листопада 2019 року.

Заяву було прийнято та вирішено відмовити у реєстрації місця проживання з підстави ненадання необхідних документів або інформації.

Позивач, не погоджуючись із даною відмовою, звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було подано для проведення реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , документа, що підтверджує право на проживання в житлі, адже станом на 13 листопада 2019 року дачний будинок не набув статусу житла в розумінні норм чинного законодавства, зокрема, не був переведений у житловий будинок згідно із Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №321.

Окремо суд зауважує, що позивач є власником Ѕ частини у справі спільної часткової власності на дачний будинок, отже для переведення дачного будинку у житловий згідно з нормами п.3 Порядку необхідна письмова згода співвласника на переведення дачного будинку у житловий, докази надання якої у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що при вирішенні питання про реєстрацію місця проживання Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради прийняв правомірне рішення з урахуванням особливостей житлового законодавства України та порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки. Позивачкою не вказується на процедурні порушення, допущені відповідачем під час розгляду її заяви, таких обставин не встановлено судом під час судового розгляду справи, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 "Свобода пересування" Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі Закон №1382-IV) передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Згідно зі ст. 6 Закону України №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її законний представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Згідно п.11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02 березня 2016 року орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Згідно ст. 4 ЖК Української РСР №5464-X від 30 червня 1983 року жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Аналіз вищенаведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла.

Житлом, у розумінні наведених вимог законодавства, є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Отже, для цілей реєстрації місця проживання будинок або інше приміщення мають відповідати таким ознакам житла як пристосування та придатність для постійного проживання в них.

Вказаний правовий висновок міститься також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справах №183/4661/16 (2-а/183/10/17) від 21 серпня 2019 року, №2340/4673/18 від 10 жовтня 2019 року, №826/12955/18 від 31 березня 2020 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, садовий будинок, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (Ѕ частки дачних будівель та споруд, які в цілому складаються із одного дачного будинку під літерою "Б" та інших об`єктів), має присвоєну поштову адресу, знаходиться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, призначений та придатний для постійного проживання у ньому, відповідає встановленим технічним вимогам та є постійним місцем проживанням позивача.

Відповідність садового будинку за вказаною адресою державним стандартам, будівельним нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків, і придатність для постійного (всесезонного) проживання, підтверджується наданою представником позивачів декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, технічним паспортом, звітом, який виконаний експертом ОСОБА_2 в результаті обстеження будівель, Ѕ частин земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1 можливо експлуатувати як об`єкт в якості житлового будинку.

В свою чергу, доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що вказаний будинок згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно зазначений як садовий будинок, не позбавляє такий будинок ознак, притаманних житлу, тому підтверджує право позивача зареєструвати своє місце проживання в ньому.

Згода на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується наявною в матеріалах справи нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 , яка є співвласницею даного садового будинку.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та про достатність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача зареєструвати місце проживання позивача за цією адресою.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вирішив питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Теслюк Ірини Василівни від 13 листопада 2019 року про відмову реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 09 грудня 1996 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. за подачу адміністративного позову та 1 261, 30 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 30 коп. за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.