Справа № 240/187/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Житомир

справа № 240/187/20

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" до управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" звернулось до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 03.03.2020 за вх.№5760/20) просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу №ЖИ124/ЖТ2401/94/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 05.12.2019.

В обґрунтування позову зазначає, що управлінням Держпраці в Житомирській області винесено постанову, якою накладено штраф на позивача у зв"язку із порушенням ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме допуск працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Позивач вважає оспорювану постанову протиправною. Щодо допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, зазначає, що позивачем із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено цивільно-правові угоди на виконання робіт (надання послуг), а саме надання послугах із очищення та сушіння зерна кукурудзи Товариству з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро", яке є сільськогосподарським підприємством.

Зазначені особи не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, не є штатними працівниками, не займають жодної посади, а зобов`язані виконувати певний обсяг робіт у встановлених населених пунктах. Тому відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за фактичний допуск працівників до роботи без належного оформлення трудового договору.

Щодо твердження управління Держпраці у Житомирській області про пояснення ОСОБА_3 , який нібито працює у позивача зазначає, що вказана особа товариству невідома. ОСОБА_3 ніколи не працював у ТОВ "Гор.Інвест Агро" та не мав будь-яких інших правовідносин.

Вказує, що пояснення даної особи відбирались представником відповідача за невстановлених обставин та за відсутності представників позивача, саме тому не відомо хто саме спілкувався з представниками відповідача.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ухвалою суду від 04.02.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" про забезпечення позову, відмовлено.

17 лютого 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№3946/20), у якому просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вказує, що за результатами інспекційного відвідування встановлено, що працівники: ОСОБА_1 з 01.10.2019, ОСОБА_2 з 01.10.2019 та ОСОБА_3 з 01.10.2019 фактично були допущені до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. З огляду на зазначене, підстави накладення штрафу є обґрунтованими, адже договори укладені між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають ознаки трудового договору, а не цивільно-правової угоди.

Вказує, що у договорах зазначено не кінцевий результат, а процес виконання роботи, що є однією з ознак трудових відносин фізичних осіб з Товариством з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро". Праця за цими договорами здійснювалася в межах загальної діяльності товариства та не була самостійною.

Зазначеними Договорами між сторонами не визначено також обсяги виконуваних робіт (надання послуг).

Відповідно до ухвали суду від 03.03.2020 у зв"язку із задоволенням заяви позивача, у судове засідання викликано свідків: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з ухвалою суду від 03.07.2020 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" про зупинення провадження у справі, - відмовлено.

Відповідно до ухвали суду від 03.07.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті та повторно викликано свідків у судове засідання.

Представник позивача та представник відповідача у визначений день та час, 25.09.2020, прибули до суду, проте перед початком судового засідання через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у письмовому провадженні (за вх.№37835/20 та за вх.№37833/20, відповідно).

Зважаючи подані представниками сторін заяви, керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з урахуванням положень ст.193 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Арго" (далі - ТОВ "Гор.Інвест Арго") є юридичною особою, основний вид діяльності за КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, керівник ОСОБА_4 . Місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 (а.с.10).

За зверненням депутата Коростишівської районної ради про порушення законодавства про працю та на підставі наказу управління Держпраці у Житомирській області від 14.11.2019 №2093, першим заступником начальника управління Держпраці у Житомирській області С.Зибаловим видано направлення на проведення заходу державного контролю №1791/04 від 14.11.2019, згідно з якого направлено для проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавства та нормативно - правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у ТОВ "Гор.Інвест Арго" за юридичною адресою: вул.Якубовського, буд.12, с.Торчин, Коростишівський район, Житомирська область.

У період з 15.11.2019 по 28.11.2019 службовою особою управління Держпраці у Житомирській області інспектором праці Феськовою Н.В. проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЖТ2401/94/АВ від 28.11.2019 (далі - акт інспекційного відвідування) (а.с.32-43).

В акті інспекційного відвідування зазначено, що в ході його проведення встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України в частині допущення до роботи працівників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

На підставі акту інспекційного відвідування відповідачем 28.11.2019 винесено припис про усунення виявлених порушень №ЖТ2401/94/АВ/П, відповідно до якого приписано ТОВ "Гор.Інвест Арго" до 10.12.2019 усунути порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу (а.с.45).

05 грудня 2019 року на підставі акту інспекційного відвідування відповідачем винесено постанову №ЖИ124/ЖТ2401/94/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на ТОВ "Гор.Інвест Арго" штрафу в розмірі 375570 грн за порушення ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Зазначено, що в ході інспекційного відвідування встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Арго" працівники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01 жовтня 2019 року фактично були допущені до роботи без укладення трудового договору в письмовій формі, оформленого наказом чи розпорядженням керівника та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Зазначено, що під час здійснення інспекційного відвідування надано цивільно-правові договори, укладені між товариством та фізичними особами, а саме: ОСОБА_1 цивільно-правовий договір №01/10 від 01.10.2019 та №01/11 від 01.11.2019; ОСОБА_2 цивільно-правовий договір №02/10 від 01.10.2019 та №02/11 від 01.11.2019.

У зазначених цивільно-правових договорах містяться ознаки трудових відносин (а.с. 46-47).

Судом встановлено, що між ТОВ "Гор.Інвест Арго" ("Замовник") та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ("Виконавець") 01.10.2019, 01.11.2019, з кожним окремо, укладено цивільно-правові договори №01/10, №02/10, №01/11, №02/11 (далі - Договори) про надання послуг з аналогічними умовами (а.с. 17, 20, 23, 26).

Відповідно до п.1 Договорів "Виконавець" зобов"язується надати "Замовнику" послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а "Замовник" зобов"язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи).

Пунктом 1.2 Договорів передбачено, що "Виконавець" за умовами даного Договору на замовлення "Замовника" здійснює роботи по очистці та сушінню зерна кукурудзи та інших сільськогосподарських культур.

Згідно з п.1.4. Договорів "Виконавець" не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Відповідно до п. 1.5 Договорів "Виконавець" вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг (виконання робіт). Послуги (роботу) зазначених фахівців "Виконавець" оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

Пунктом 1.6. Договорів факт надання відповідних послуг (робіт) з боку "Виконавця" засвідчується Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи).

Згідно з п.1.7. Договорів акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору.

У розділі 4 Договорів передбачено, що ціна робіт, які є предметом даного Договору, визначається як сума вартості таких робіт (послуг) наданих "Виконавцем" протягом строку дії даного Договору. Вартість робіт (послуг) розраховується виходячи із кількості часу, витраченого "Виконавцем" на виконання замовлень.

Оплата робіт (послуг) "Виконавця" здійснюється протягом 25 банківських днів з дати підписання Актів приймання-передачі.

За результатами виконання умов Договорів №01/10, №01/11 та №02/10, №02/11 укладених між "Замовником" та "Виконавцем" з кожним окремо, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено акти приймання-передачі виконаних робіт (а.с.18, 21, 24, 27).

На підтвердження оплати "Замовником" вартості наданих послуг у розмірах визначених у Договорах №01/10, №01/11 та №02/10, №02/11 та актах приймання-передачі виконаних робіт позивачем надано суду копію видаткових касових ордерів (а.с.19, 22, 25, 28).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 Постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Положеннями п.3 статті 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

При цьому приписами ч. 1 ст. 327 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Разом з тим, у разі виконання робіт чи надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про виконання робіт чи надання послуг, тобто, цивільно-правового договору, трудові відносини не виникають.

Цивільно-правовим договором є договір, який регулюється нормами цивільного законодавства.

Договором, відповідно до ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення їх правовідносин. Окремо слід зазначити, що чинне законодавство окремо не встановлює критеріїв та ознак за яких розмежовуються трудові і цивільно-правові правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Приписами ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторонами в договорах визначено предмет договору, вартість послуг, строки їх надання, порядок надання та приймання, порядок розрахунків, передання та приймання результатів послуг, відповідальність сторін, строк дії договору та інші умови, які є істотними умовами договору.

Приписами ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Предметом Договорів №01/10, №01/11 та №02/10, №02/11 є виконання робіт, які не віднесені законодавством до того виду робіт на виконання яких заборонено укладати цивільно-правовий договір, адже характер та умови їх виконання не передбачають необхідності організовувати трудовий процес для виконавця.

Суд зазначає, що виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Відповідно до змісту Договорів №01/10, №01/11 та №02/10, №02/11 за дорученням "Замовника" "Виконавець" зобов`язується виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договором, а "Замовник" зобов`язується прийняти та оплатити дані роботи. Окрім того передбачено, що "Виконавець" самостійно організовує виконання роботи.

З огляду на викладене, у зазначених Договорах не міститься ні посилання на правові норми, ні умови, які б свідчили, що "Виконавець" підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку "Замовника".

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при виконанні умов Договорів, як особи, що працюють згідно з цивільно-правовим договором на відміну від працівників, які виконують роботу відповідно до трудового договору не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, про що безпосередньо зазначено у вказаних договорах та самостійно виконували роботи на власний страх та ризик, оскільки результат виконаних робіт, їх повнота та якість була предметом цивільно-правових Договорів №01/10, №01/11 та №02/10, №02/11.

"Виконавці" повинні були виконати індивідуально-визначений обсяг робіт за результатами яких, оформлено акти приймання-передачі робіт. Сторони не мали жодних претензій, оплата за виконані роботи була проведена відповідно до видаткових касових ордерів.

Додатково, на підтвердження характеру правовідносин, що склалися між позивачем та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які виконували роботи за цивільно-правовими Договорами №01/10, №01/11 та №02/10, №02/11, позивачем надано суду копії звітів про суми нарахованої заробітної плати та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за листопад та грудень 2019 року. Та обставина, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняті на виконання робіт за договорами цивільно-правового характеру підтверджується також таблицями №5 до звітів з ЄСВ згідно з яким, зазначені особи прийняті, як особи, які виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру (а.с.197-197, 198, 199, 200-202, 203, 204).

Окрім того, варто зауважити, що відповідачем не надано доказів подання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяв про прийняття на роботу до позивача.

З огляду на вказане, відповідачем не доведено факт прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на них правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між ними та позивачем, тобто що цивільно-правові договори, оформлені з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містять ознаки трудового договору.

Окрім того, суд зазначає, що позивач, як суб`єкт господарювання, вправі на власний розсуд організовувати виконання завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільного-правового характеру. Зобов`язуючи позивача укласти трудові договори, відповідач не врахував, що затвердження штатного розпису належить до компетенції суб`єкта господарювання. В свою чергу, виникнення, зміна та припинення відносин між позивачем та фізичною особою зумовлені волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства

Судом встановлено, що в цивільно-правових Договорах зазначено, які саме послуги повинен надати "Виконавець" "Замовнику" без підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що за своїм змістом, укладені з фізичними особами Договори №01/10, №01/11, №02/10, №02/11 є цивільно-правовими договорами, а висновки відповідача про наявність у правовідносинах між "Виконавцем" та "Замовником" ознак трудових правовідносин є необґрунтованими.

Суду не надано доказів про визнання Договорів №01/10, №01/11, №02/10, №02/11 недійсними, удаваними чи неукладеними та існування законодавчо визначеної заборони позивачу укладати зазначені договори.

Окрім того, у акті перевірки та в оскаржуваній постанові зазначено про встановлення відповідачем наявність порушень ч.3 ст.24 КЗпП України щодо громадянина ОСОБА_3 .

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що посадовими особами відповідача під час здійснення інспекційного відвідування діяльності ТОВ «Гор.Інвест Агро» встановлено три особи, які виконували роботи на зерносушці товариства, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказує, що позивачем надано цивільно-правові договори укладені між ТОВ «Гор.Інвест Агро» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , однак підтверджуючих документів перебування громадянина ОСОБА_3 у трудових або цивільно-правових правовідносинах уповноваженим особам відповідача надано не було.

З метою з"ясування фактичних обставин справи, судом під час судового розгляду справи у судовому засіданні 07.08.2020 заслухано пояснення свідка ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_1 пояснив, що виконував роботу щодо сушіння зерна на зернообробних машинах у ТОВ «Гор.Інвест Агро». Пояснив, що суть його роботи (послуг) складалась із контролювання температурного режиму під час процесу сушіння зерна та полагодження зернообробної машини у випадку її неполадки. Вказав, що обсяг виконаної роботи залежав від наявності сировини.

Також свідок пояснив, що про необхідність виконання робіт (послуг) домовлялися із заступником директора - «Замовником» у телефонному режимі, в такому ж порядку і вівся облік витраченого часу на виконання зазначеної роботи. Оплата за надані роботи (послуги) обумовлена розмірі 35 грн за годину роботи, розрахунок проводився готівкою.

Окрім того, свідок ОСОБА_1 пояснив, що роботи на зерносушці у позивача він виконував разом із ОСОБА_2 .

На питання суду чи виконував роботу та/або працював у ТОВ «Гор.Інвест Агро» ОСОБА_3 , свідок відповів, що окрім нього та ОСОБА_2 більше ніхто не виконував роботи на зерносушці.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження достовірності встановлення особи (ідентифікації громадянина) ОСОБА_3 , під час інспекційного відвідування позивача.

З урахуванням матеріалів справи та пояснень свідків, суд дійшов до висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт допуску ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року).

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Гор.Інвес Агро» щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ124/ЖТ2401/94/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 05.12.2019.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5633,55 грн підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Житомирській області.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (вул.Якубовського, 12, с.Торчин, Коростишівський район, Житомирська область, 12510, ) до управління Держпраці у Житомирській області (вул.Шевченка, буд.18-а, м.Житомир, 10008, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ124/ЖТ2401/94/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 05.12.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 5633 (п"ять тисяч шістсот тридцять три) грн 55 (п"ятдесят п"ять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення

Рішення складено у повному обсязі 23 жовтня 2020 року.

Суддя А.В. Горовенко