Справа № 400/1923/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 р. № 400/1923/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіальне управління юстиції у Миколаївській області та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.04.2020 р. № 22/06; поновлення на посаді з 01.05.2020 р.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 р.; зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного територіальне управління юстиції у Миколаївській області (надалі - відповідач 1) та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі - відповідач 2) про:

- визнання протиправним і скасуваня наказу голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 22/06 від 21 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 30 квітня 2020 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 01.05. 2020 року;

- зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади державної служби відповідно до Закону Про державну службу та видати наказ з цього приводу;

стягнення з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, а у випадку його ліквідації до фактичного виконання рішення суду, з правонаступника - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2020 року до дня поновлення на роботі за кожен день вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 25.11.2005 року по 30.04.2020 року працювала в Головному територіальному управлінні юстиції у Миколаївській області. На момент звільнення позивач займала посаду начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції та на виконання наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.10.2019 року внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи (Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області) в результаті ліквідації. Згідно з даними Реєстру, 29.10.2019 року створено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де в його в складі перебуває структурний підрозділ у Миколаївській області, та яке є правонаступником ГТУЮ у Миколаївській області. Отже, з дня утворення Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яке втратило такі повноваження та функції згідно з пуктом 3 Постанови кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року за № 870. 27.12.2019 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області Фірсовою І.В. видано наказ №6395/06 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 28 грудня 2019 року відповідно до частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області, з припиненням державної служби. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернулась з позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задоволено, визнано протиправним і скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 6395/06 від 27.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 28 грудня 2019 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби та поновлено поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29.12. 2019 року. На виконання рішення суду головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області 24 березня 2020 року видано наказ № 18/06 Про скасування наказу від 27 грудня 2019 року № 6395/06 Про звільнення ОСОБА_1 . Наказом № 19/06 від 24 березня 2020 року позивача поновлено на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29 грудня 2019 року. 31 березня 2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області видано наказ № 20/06 про те, що позивач приступила до роботи з 31 березня 2020 року. В цей же день ОСОБА_1 було вручено попередження за підписом голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та звільнення із займаної посади не пізніше ніж за 30 календарних днів з дня попередження. 21 квітня 2020 року головою ліквідаційної комісії видано наказ № 22/06 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 30 квітня 2020 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, з припиненням державної служби. Вказала, що їй знову безпідставно відмовлено в переведенні до нового органу. Крім того, жодної посади позивачу запропоновано не було, хоча вакантні посади наявні. Зазначила, що при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Вказала, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. В розпорядчому акті органу державної влади - в постанові Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області. Разом з тим, функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який визначено його правонаступником. Отже, у Головному територіальному управлінні юстиції Миколаїської області фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація. Тому роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури звільнення у зв`язку з реорганізацією, зокрема: довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників; персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення; запропонувати працівникові іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю рівнозначну або нижчу посаду; за відсутності згоди на переведення на іншу посаду - отримати попередню згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, на звільнення працівника. Головою ліквідаційної комісії грубо проігноровано вимоги п.10 ст. 42 Кодексу Законів про працю України, яка передбачає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Позивачу до виходу на пенсію залишилось відпрацювати 4 місяці.

Ухвалою від 25.05.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1923/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 24.06.2020 року.

19.06.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, послався на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні управління юстиції в областях, в тому числі і Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області. Також вказаною Постановою утворено міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, в тому числі Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 18.10.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесено запис про початок ліквідаційної процедури Відповідача Головного територіального управлінням юстиції у Миколаївській області. 29.10.2019 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код - 43315529, адреса - 65007, м. Одеса, вулиця Богдана Хмельницького, 34. Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2019 № 4365/5 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області з 28.12.2019 року припиняє здійснення повноважень та функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, у зв`язку зі створенням та початком функціонування Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 „Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України призначено голови ліквідаційних комісій територіальних органів юстиції. Відповідно до п. 5 вказаного наказу на голів ліквідаційних комісій покладено ряд обов`язків, в тому числі: забезпечити дотримання порядку звільнення працівників, повідомлення територіальних органів Державної служби зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільнення працівників та своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видачу відповідних наказів та підписання необхідних документів (пп.. 6 п, 5 Наказу); забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше, ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу МЮУ в строк до 01.11.2019; надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів МЮУ. На виконання вказаних норм законодавства 25.10.2019 року позивач попереджена про припинення державної служби на підставі п. 1-1 ст. 87 Закону України „Про державну службу (ліквідація державного органу). 27.12.2019 року позивачу було надано пропозицію з переліком вакантних посад в державних органах, які підпорядковуються Головному територіальному управлінню юстиції у Миколаївській області (відповідні органи ДВС та ДРАЦС по місту Миколаєву), від яких вона письмово відмовилась. Оскільки позивач відмовилась від запропонованих посад, наказом ГТУЮ від 27.12.2019 року № 6395/06 „Про звільнення ОСОБА_1 її було звільнено з займаної посади з 28.12.2019 у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задоволено, визнано протиправним і скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 6395/06 від 27.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 28 грудня 2019 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби та поновлено поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29.12.2019 року. На виконання рішення суду головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області 24 березня 2020 року видано наказ № 18/06 Про скасування наказу від 27 грудня 2019 року № 6395/06 Про звільнення ОСОБА_1 . Наказом № 19/06 від 24 березня 2020 року позивача поновлено на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29 грудня 2019 року. 31 березня 2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області видано наказ № 20/06 про те, що позивач приступила до роботи з 31 березня 2020 року. В цей же день ОСОБА_1 було вручено попередження про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та звільнення із займаної посади не пізніше ніж за 30 календарних днів з дня попередження. 21 квітня 2020 року головою ліквідаційної комісії видано наказ № 22/06 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 30 квітня 2020 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, з припиненням державної служби. Законом України "Про внесення змін до Кодексу законів України про працю" від 12.12.2019 року № 378-ІХ внесено ряд законодавчих змін до КЗпП. Вказані зміни набули чинності 02.02.2020 року. Відповідно до п. 2 Закону № 378-IX, ст. 49-2 КЗпП доповнено новою частиною наступного змісту, яка регулює порядок звільнення державних службовців: вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Таким чином, в разі звільнення державного службовця у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 КЗпП, відповідно до якої звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Також не застосовуються положення, визначені ч. 2 ст. 49-2 КЗпП про необхідність враховувати переважне право працівника на залишення на роботі.

23.06.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, послався на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції від 09.10.2019 року № 870 та наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, визначено перелік територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються та перелік міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються. Згідно додатку 1 Постанови, ліквідується Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області. Згідно додатку 2 Постанови, утворюється Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Також відповідно до Постанови, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються. Згідно частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Відповідно до частини 5 статті 104 ЦК України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Вказав, що в Постанові Кабінету Міністрів України Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції від 09.10.2019 року № 870 та наказі Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції визначено припинення Головного територіального управління юстиції саме в порядку ліквідації. Позивача звільнено з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону, а саме у зв`язку з ліквідацією державного органу. Дана підстава зазначена у попередженні про звільнення позивача від 31.03.2020 року та у наказі Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення ОСОБА_1 від 21.04.2020 року № 22/06. Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Таким чином, в даному випадку норми щодо необхідності врахування переважного права працівника щодо залишення на роботі до даних правовідносин не застосовуються, у роботодавця відсутній обов`язок пропонувати працівнику вакантну посаду державної служби, роботодавець лише наділяється відповідним правом. В разі звільнення державного службовця у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 КЗпП, відповідно до якої звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Також не застосовуються положення, визначені ч. 2 ст. 49-2 КЗпП про необхідність враховувати переважне право працівника на залишення на роботі.

Ухвалою від 24.06.2020 року суд ухвалив продовжити шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №400/1923/20 на тридцять днів та відклав підготовче засідання по даній адміністративній справі на 18.08.2020 року.

16.07.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшли заперечення на відзив Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, в яких позивач зазначила, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. В розпорядчому акті органу державної влади - в постанові Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області. Разом з тим, функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який визначено його правонаступником. Крім того, жодної посади позивачу запропоновано не було, хоча вакантні посади наявні.

16.07.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшли заперечення на відзив Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в яких позивач зазначила, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. В розпорядчому акті органу державної влади - в постанові Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області. Разом з тим, функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який визначено його правонаступником. Крім того, жодної посади позивачу запропоновано не було, хоча вакантні посади наявні.

Підготовче судове засідання, призначене на 18.08.2020 року, відкладено на 03.09.2020 року.

Ухвалою від 03.09.2020 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного територіальне управління юстиції у Миколаївській області та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.04.2020 р. № 22/06; поновлення на посаді з 01.05.2020 р.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 р.; зобов`язання вчинити певні дії та призначив справу № 400/1923/20 до судового розгляду по суті на 23 вересня 2020 року.

В судовому засіданні, призначеному на 23.09.2020 року, представники сторін заявили клопотання про подальший розгляд справи №400/1923/20 в порядку письмового провадження.

Суд клопотання представників сторін задовольнив та здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 25.11.2005 року по 28.12.2019 року працювала в Головному територіальному управлінні юстиції у Миколаївській області на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки. Остання займана посада позивача - начальник відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

На підставі наказу ГТУЮ у Миколаївській області від 03.03.2018 року за №578/06, ОСОБА_1 присвоєно 5 ранг державного службовця.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції та на виконання наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.10.2019 року внесено запис про рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи (Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області) в результаті ліквідації.

Згідно з даними Реєстру 29.10.2019 року створено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де в його в складі перебуває структурний підрозділ у Миколаївській області, та яке є правонаступником ГТУЮ у Миколаївській області.

18.10.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесено запис про початок ліквідаційної процедури відповідача 1 - Головного територіального управлінням юстиції у Миколаївській області.

29.10.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код - 43315529, адреса - 65007, м. Одеса, вулиця Богдана Хмельницького, 34.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2019 року № 4365/5 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області з 28.12.2019 року припиняє здійснення повноважень та функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, у зв`язку зі створенням та початком функціонування Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" призначено голови ліквідаційних комісій територіальних органів юстиції, що ліквідуються.

Головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області призначено ОСОБА_2 (на той час обіймала посаду першого заступника начальника ГТУЮ у Миколаївській області).

25.10.2019 року, в ході проведення реорганізації, листом голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 позивача повідомлено про її вивільнення, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

27.12.2019 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 видано наказ №6395/06 про звільнення позивача з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 28 грудня 2019 року відповідно до частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією ГТУЮ у Миколаївській області, з припиненням державної служби.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернулась з позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі № 400/144/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задоволено, визнано протиправним і скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 6395/06 від 27.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 28 грудня 2019 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби та поновлено поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29.12. 2019 року.

На виконання рішення суду головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області 24 березня 2020 року видано наказ № 18/06 Про скасування наказу від 27 грудня 2019 року № 6395/06 Про звільнення ОСОБА_1 . Наказом № 19/06 від 24 березня 2020 року позивача поновлено на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 29 грудня 2019 року.

31 березня 2020 року головою ліквідаційної комісії ГТУЮ у Миколаївській області видано наказ № 20/06 про те, що позивач приступила до роботи з 31 березня 2020 року.

В цей же день ОСОБА_1 було вручено попередження за підписом голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та звільнення із займаної посади не пізніше ніж за 30 календарних днів з дня попередження.

21 квітня 2020 року головою ліквідаційної комісії видано наказ № 22/06 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 30 квітня 2020 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, з припиненням державної служби.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем наказом про звільнення, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 38 Конституції України, громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015, №889-VIII (надалі - Закон №889-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про державну службу державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України Про державну службу цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно частини першої - третьої статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 1 цього Закону).

Згідно з пунктами 1 та 1-1 частини 1 статті 87 ЗУ Про державну службу, в редакції з 20.03.2020 року, чинній на момент повідомлення про наступне вивільнення, визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Відповідно до ч. 3 статті 87 ЗУ Про державну службу суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Водночас, 02.02.2020р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу законів про працю України від 12.12.2019р. № 378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.

Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

При цьому, Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи від 14.01.2020р. №440-ІХ внесені аналогічні зміни в Закон України Про державну службу, який набрав чинності 13.02.2020р.

Отже, законодавчими змінами, внесеними Законами № 378-ІХ та № 440- ІХ, встановлено нові правила звільнення працівників, що застосовуються в разі ліквідації державного органу (п. 1-1 ст. 87 Закону України „Про державну службу), скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п. 1 ст. 87 Закону України „Про державну службу), а саме: про майбутнє вивільнення працівник попереджається за 30-днів до такого вивільнення; норми щодо необхідності врахування переважного права працівника щодо залишення на роботі до даних правовідносин не застосовуються; скасовано вимогу, що звільнення може бути здійснене лише в разі неможливості перевести працівника на іншу посаду (роботу); відсутній обов`язок власника або уповноваженого ним органу пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців, роботодавець наділяється лише правом, скасовується обов`язок роботодавця отримувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Це також підтверджується розясненнями Національного агенства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 р. № 86 р/з "Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України "Про державну службу)", у яких зазначено, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону.

При скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Однак, суд повторно наголошує, що положеннями ч. 3 ст. 5 Закону України Про державну службу визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України Про державну службу, на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із ліквідацією державного органу, то суд приходить до висновку про те, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а відтак доводи позивача з приводу невиконання обов`язку в частині працевлаштування позивача, суд вважає помилковими.

Також, суд не приймає твердження позива про наявність у неї переважного права на залишення на роботі, оскільки Законом України Про внесення змін до Кодексу законів України про працю від 12.12.2019 року №378-ІХ статтю 49-2 КЗпП доповнено новою частиною, яка передбачає, що положення частини другої статті 49-2 КЗпП не застосовуються при вивільненні працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу".

Разом з тим, відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року).

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судом установлено, що позивач перед звільненням займала посаду державної служби в Головному територіальному управлінні юстиції у Миколаївській області - територіальному органі Міністерства юстиції України. Про наступне вивільнення позивача було персонально попереджено за місяць, як це передбачено п.1-1 ч. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу".

Матеріалами справи підтверджено, що 31.03.2020 року ОСОБА_1 вручено попередження про вивільнення.

Позивача звільнено з роботи 30.04.2020 року у зв`язку з ліквідацією цього державного органу, проведеною на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року.

Досліджуючи обставини припинення юридичної особи відповідача, суд виходив з того, що відповідно до частин 1, 2 статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи міністерства утворюються у випадках, коли їх створення передбачено положенням про міністерство, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи міністерства можуть утворюватися в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх утворення).

Згідно з частиною 4 статті 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Мін`юст здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за №759/19497, затверджено Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пунктів 1, 3 цього Положення (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року №115/5) Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне територіальне управління юстиції) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Основними завданнями Головного територіального управління юстиції є: реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації, друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин)); здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва.

Як вже зазначалося, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року постановлено утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року установлено, що:

- територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції;

- здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції;

- міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Головного управління юстиції у м. Севастополі, Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстроване як юридична особа 29.10.2019 року. ГТУЮ у Миколаївській області з 18.10.2019 року перебуває у стані припинення юридичної особи.

Частинами 2, 3 статті 81 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Згідно зі статтею 82 Цивільного кодексу України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 2 статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі статтею 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.

Пунктами 5, 6, 7, 8 цього Порядку передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: в разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014 (справа №21-8а14), від 27.05.2014 (справа №21-108а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

У постановах від 17.10.2011 (справа №21-237а11), від 16.10.2012 (справа №21-267а12), від 28.10.2014 року (справа №21-484а14), від 19.01.2016 (справа №810/1783/13-а) Верховний Суд України виклав правовий висновок, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Ці правові висновки підтримані у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 (справа №820/2932/16), від 24.12.2019 (справа № 591/3068/16-а).

У постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" №870 від 09.10.2019 року, як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій територіальних органів Мін`юсту або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено об`єднання (злиття) кількох територіальних органів Мін`юсту, що припиняються, в новий (міжрегіональний) територіальний орган Мін`юсту, повноваження якого поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць (областей).

Пунктом 3 цієї постанови Кабінету Міністрів України прямо передбачено, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, що спростовує доводи відповідача про ліквідацію цієї юридичної особи публічного права без правонаступництва.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.10.2019 року №3228/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.10.2019 року за №1126/34097, затверджено Зміни до Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за №759/19497, внаслідок яких у тексті Положення слова "Головне територіальне управління юстиції" в усіх відмінках і числах замінено словами "міжрегіональне управління" у відповідних відмінках і числах. Зміни щодо повноважень, завдань та функцій, які покладаються на міжрегіональні територіальні органи Мін`юсту, до цього Положення не вносилися.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2019 року №4362/5 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" погоджено пропозицію Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо можливості забезпечення здійснення ним повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за №759/19497, та іншими нормативно-правовими актами, з 28.12.2019 року.

Як установлено судом, в процесі припинення юридичної особи ГТУЮ у Миколаївській області його рухоме та нерухоме майно, майнові права та обов`язки, фінансові зобов`язання передані до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Вказані обставини підтверджують доводи позивача, що фактично відбулася реорганізація територіальних органів Мін`юсту - Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Головного управління юстиції у м. Севастополі, Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, як юридичних осіб публічного права шляхом злиття у Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а не їх ліквідація. До правонаступника - новоствореної юридичної особи - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, що виконувалися ГТУЮ у Миколаївській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється.

Тож оскільки в ГТУЮ у Миколаївській області фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація шляхом злиття, роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури вивільнення працівників у зв`язку з реорганізацією, визначеною законодавством про працю.

При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Як вже зазначалось вище, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). (ч. 4 ст. 36 КЗпП).

Таким чином, при реорганізації підприємства звільнення може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, розглядаючи вказаний трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням у звязку з реорганізацією, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису.

Згідно штатного розпису ГТУЮ у Миколаївській області на 2019 рік було затверджено штат в кількості 493 штатних одиниці.

В структуру ГТУЮ у Миколаївській області входив Відділ з питань нотаріату, в який входила 1 посада начальника відділу, 1 посада заступника начальника відділу, 4 посади головного спеціаліста та 1 посада провідного спеціаліста.

ОСОБА_1 займала посаду начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстроване як юридична особа 29.10.2019 року.

Так, зокрема, до структури Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) включено наступні підрозділи: керівництво міжрегіоналтного управління, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень в Автономній республіці Крим та у м. Севастополі, Управління державної реєстрації, Управління державної реєстрації та нотаріату в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Управління нотаріату, відділ банкрутства, Відділ державної реєстрації нормативно-правових актів, відділ судової роботи та міжнародної правової допомоги, Управління персоналу, Відділ організаційної роботи, документування та контролю, Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення, Сектор з питань запобігання і виявлення корупції, Сектор комунікації з громадськістю, Головний спеціаліст з питань мобілізаційної роботи, Сектор з питань цивільного захисту та охорони праці, Відділи державної виконавчої служби у Миколаївській області, Відділи державної виконавчої служби в Одеській області, Відділи державної виконавчої служби у Херсонській області, Відділи державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївській області, Відділи державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області, Відділи державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонській області, якi подібні до тих, які функцiонували ранiше.

Як вбачається з матеріалів справи, в зведеному штатному розписі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на 2020 рік було затверджено штат в кількості 1859 штатних одиниць.

В структурі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) створено Управління нотаріату, до складу якого увійшов відділ з питань нотаріату у Миколаївській області, до якого входить 1 посада начальника відділу, 1 посада заступника начальника відділу, 3 посади головного спеціаліста та 1 посада провідного спеціаліста.

З вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що кiлькiсть вiддiлiв в оновленiй структурi Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не зменшено, а отже не скорочено посади начальникiв цих структурних підрозділів.

Вищевикладене відповідачем не заперечується.

При цьому, доказів зміни правового статусу, обсягу завдань i основних функцій відділу нотаріату, який очолював позивач, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд доходить висновку, що в організаційній структурi Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) займана позивачем посада залишилась, але дещо змінилась назва, а саме: начальник відділу з питань нотаріату у Миколаївській області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність реального скорочення посади позивача.

Також, суд наголошує, що згідно ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992 року. Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. п. 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №№ 55480/00 та 59330/00, ECHR 2004) і п.п. 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 року (справа 26713/05)). Крім того, було встановлено, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. п.п. 43-48 рішення Суду у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19.10.2010 року (справа № 20999/04)). З рештою, у ст. 8 Конвенції йдеться про захист честі та репутації як частину права на повагу до приватного життя (див. п. 35 рішення Суду у справі «Pfeifer проти Австрії» від 15.11.2007 року (справа № 12556/03) та п.п. 63 та 64 рішення Суду у справі «A. проти Норвегії» від 09.04.2009 року (справа № 28070/06), п. 165 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11)).

Держава-відповідач нестиме відповідальність за Конвенцією за порушення прав людини, спричинені діями її представників при виконанні ними своїх службових обов`язків (див., наприклад, рішення у справі «Крастанов проти Болгарії» (Krastanov v. Bulgaria), заява № 50222/99, п. 53, від 30.09.2004 року). Проте держава також нестиме відповідальність, якщо її представники перевищують межі своїх повноважень або діють всупереч інструкціям (див. рішення у справах «Молдован та інші проти Румунії (№ 2)» (Moldovan and Others v. Romania (no. 2), заяви №№ 41138/98 і 64320/01, п. 94, ECHR 2005-VII (витяги), та «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), від 18.01.1978 року, п. 159, Series А № 25). Для того, щоб встановити, чи можна покласти на державу відповідальність за незаконні дії її представників, вчинені поза межами виконання ними службових обов`язків, Суду необхідно дослідити всю сукупність обставин і розглянути характер та контекст поводження, про яке йдеться (див. стосовно статті 2 Конвенції рішення у справі «SAЉO GORGIEV проти Колишньої Югославської Республіки Македонії» (<…>), заява № 49382/06, п. 48, ECHR 2012 (витяги)).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу відповідача про звільнення ОСОБА_1 , як такого, що є протиправним та порушує права позивача.

Поряд з цим, відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача про поновлення його на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 01.05.2020 року підлягають задоволенню.

Позовна вимога про зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади державної служби відповідно до Закону Про державну службу та видати наказ з цього приводу, задоволенню не підлягає, оскільки прийнятю наказу передує відповідна процедура, а тому вказані вимоги є перердчасними.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ст. 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки від 18.06.2020 року №235, розмір середньої заробітної плати позивача склав 11 174, 94 грн. Середньоденна заробітна плата, становить 532,14 грн.

Вимушений прогул позивача у період з 01.05.2020 року по 21.10.2020 року складає 118 робочий день, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 62 792, 52 грн. (532,14 грн. х 118 дні).

Середня заробітна плата позивача за один місяць складає 11 174, 94 грн. (532,14 х 21 = 11 174, 94) і в цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню.

Суд вважає за необхідне вказати, що згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області з 18 жовтня 2019 року перебуває у стані припинення, одночасно з цим відомостей щодо правонаступників зазначеної юридичної особи реєстр не містить.

Таким чином Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області не є припиненим, а тому самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями перед іншими особами.

Отже, стягнення вимушеного прогулу необхідно здійснити з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, в даній справі суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з та стягнення заробітної плати у межах грошового забезпечення, без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів за 1 місяць.

Позовна вимога про зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади державної служби відповідно до Закону Про державну службу та видати наказ з цього приводу, задоволенню не підлягає, оскільки прийнятю наказу передує відповідна процедура, а тому вказані вимоги є перердчасними.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено правомірності винесення оскаржувного наказу, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ч Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. 8 Березня, 107, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 34889877) та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Богдана, Хмельницького, 34, м. Одеса, Одеська область, 65007, ідентифікаційний код 43315529) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.04.2020 р. № 22/06; поновлення на посаді з 01.05.2020 р.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 р.; зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за № 22/06 від 21 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 30 квітня 2020 року відповідно частини 1-1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з припиненням державної служби.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з 01.05.2020 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62 792, 52 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11 174, 94 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21.10.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва