Справа № 826/3773/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2020 року 10:27 № 826/3773/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ,

вул. Кудрявська, 26/28)

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального

управління юстиції у Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Героїв-

пожежників, 13)

про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого

провадження,-

за участю сторін:

представника позивача - Зубар О.В.,

представника відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відкриття виконавчого провадження від 03 березня 2017 року ВП №53513347.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з порушеннями територіальної відомчості Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, адже боржником за постановою про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року ВП №53250175 є ПАТ «Укргазвидобування», місцезнаходженням якого є місто Київ. Крім того, сума стягнення за постановою про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року ВП №53250175 становить 5 100,00 грн., тобто сума зобов`язання також не підвідомча відділам примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

У письмових запереченнях представник відповідача повідомив, що оскільки виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження №53513347 був чинний, то і скасування такої постанови у судовому порядку є безпідставним. Представник відповідача додатково вказав, що після стягнення належної суми боргу, державним виконавцем винесено постанову від 30 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження зі стягнення коштів у розмірі 5 100,00 грн. на підставі повного фактичного виконання рішення суду.

В частині підвідомчості виконання рішень представник державної виконавчої служби зазначив, що на виконанні у Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало декілька виконавчих проваджень, де боржником виступає ПАТ «Укргазвидобування», у т.ч. і провадження щодо виконання вказаного зобов`язання на користь ТОВ «Стальспецмонтаж 21». Відтак, після виникнення вказаного зобов`язання боржник має сплатити визначену суму коштів на користь держави незалежно від місця такого виконання.

Представник відповідача у призначене судове засідання в режимі відеоконференції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у передбачений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

03 березня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №53513347 з примусового виконання постанови про накладення штрафу №53250175, виданої 09 лютого 2017 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 5 100,00 грн.

Незгода позивача з вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент прийняття оскаржуваної постанови).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад - обов`язковості виконання рішень.

Вимогами пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Тобто, законодавчо передбачено, що постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню відповідно до вимог Закону №1404-VIII.

Статтею 4 Закону №1404-VIII врегульовано питання вимог до виконавчого документа. Так, у виконавчому документі зазначаються, зокрема, дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Судом вбачається, що в пункті 4 постанови про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року у виконавчому провадженні №53250175 вказано, що постанова про накладення штрафу є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою господарського суду міста Києва від 29 червня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з винесення постанови про накладення штрафу від 09.02.2017 р. у виконавчому провадженні № 53250175 та визнання вказаної постанови недійсною.

Відмовляючи у задоволенні скарги позивача господарський суд виходив з того, що державний виконавець, накладаючи штраф на позивача постановами від 09.02.2017 р. і 24.02.2017 р. та складаючи акт про стан виконання рішення від 24.02.2017 р., діяв в межах повноважень, на підставі та в порядку, визначеними законом. При цьому, судом не встановлено обставин, що свідчили б про передчасне застосування державним виконавцем до боржника відповідальності у вигляді штрафу або в розмірі більшому, ніж передбачено законодавством. А з огляду на те, що позивач під час розгляду справи не надав доказів належного виконання рішення суду, тому суд вважає, що підстави для визнання вказаних постанов недійсними - відсутні.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2017 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2017 у справі № 910/12653/16 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі №910/12653/16 ухвалу господарського суду міста Києва від 29.06.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017р. у справі №910/12653/16 скасовано, а справу №910/12653/16 направлено до господарського суду міста Києва на новий розгляд скарг публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на дії органів державної виконавчої служби.

В подальшому, ухвалою господарського суду міста Києва від 25 квітня 2018 року в справі №910/12653/16 скарги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на дії та постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задоволено, зокрема, визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо винесення постанови про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року у виконавчому провадженні № 53250175; визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 року у справі № 910/12653/16 з доданими документами повернути заявнику без розгляду. Ухвала господарського суду міста Києва від 25 квітня 2018 року в справі №910/12653/16 набрала законної сили 13 серпня 2018 року.

Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2017 року відкрито виконавче провадження на підставі чинної на той момент постанови державного виконавця про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року у ВП №53250175.

Щодо позовних вимог в частині скасування оскаржуваної постанови, суд зазначає, що оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про накладення штрафу на позивача 03 березня 2017 року ВП №53513347 була постанова про накладення штрафу на позивача від 09 лютого 2017 року ВП № 53250175, яка наразі визнана протиправною та є скасованою, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є скасування оскаржуваної в рамках даного провадження постанови.

В частині тверджень позивача про порушення відповідачем вимог статті 24 Закону №1404-VIII, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Вимогами частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Абзацом 2 пункту 4 розділу І «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, встановлено, що відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими:

- боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

- сума зобов`язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Боржником за постановою про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року ВП №53250175 є АТ «Укргазвидобування», місцезнаходження якого є м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, що відноситься до компетенції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Тобто, виконавчий документ - постанова про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року ВП № 53250175 пред`явлений стягувачем не за місцем його виконання.

Крім того, сума стягнення за постановою про накладення штрафу ВП №53250175 становить 5 100,00 грн., яка відноситься до підвідомчості районних, районних в містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції

Тобто, сума зобов`язання за виконавчим документом (постанова про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року ВП № 53250175) також не підвідомча відділам примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 09 лютого 2017 року ВП № 53250175 пред`явлена не за місцем виконання та за сумою зобов`язання не підвідомча ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Стосовно доводів відповідача, що при вчиненні виконавчих дій дотримано правил підвідомчості, а саме, проведено виконавчі дії за місцезнаходженням майна боржника ПАТ «Укргазвидобування», оскільки ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Стальспецмонтаж 21» погоджено місце виконання поставки товару - Центральний склад № 1 ГПУ «Полтавагазвидобування», що розташоване за адресою: Полтавська область, с. Селищна, вул. Б. Хмельницького, 9, суд зазначає наступне.

Так, статтею 532 Цивільного кодексу України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами в договорі. В даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручним для сторін. Тобто, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання.

Дійсно, сторонами було визначено місце виконання зобов`язання за укладеним договором - Центральний склад № 1 ГПУ «Полтавагазвидобування», що розташоване за адресою: Полтавська область, с. Селищна, вул. Б. Хмельницького, 9.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що виконавче провадження №53250175 з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 23 грудня 2016 року №910/12653/16, за яким ПАТ «Укргазвидобування», як боржник, зобов`язане виконати умови договору поставки труб бурильних в асортименті (закупівля товару за власні кошти) від 06 липня 2015 року, укладеного між ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Стальспецмонтаж 21», в частині прийняття та оплати товару, передбаченого додатком № 1 до договору, в редакції додаткової угоди від 23 грудня 2015 року здійснювалось саме відповідачем за місцем вчинення таких дій - Центральний склад № 1 ГПУ «Полтавагазвидобування», що розташоване за адресою: Полтавська область, с. Селищна, вул. Б. Хмельницького, 9, а не за місцем знаходженням майна боржника.

Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Між тим, матеріали справи не містять доказів знаходження майна позивача за місцем виконання зобов`язання, погодженого сторонами в договорі.

Таким чином, відповідачем безпідставно ототожнені різні за своєю правовою природою поняття «місце виконання зобов`язання» та «місцезнаходження майна боржника», внаслідок чого помилково визнано, що місце виконання зобов`язання, визначене сторонами в договорі, є місцем знаходження майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у сукупності з наведеними законодавчими нормами, суд доходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відкриття виконавчого провадження від 03 березня 2017 року ВП №53513347.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) документально підтверджені понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 45, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук