Справа № 640/20798/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 жовтня 2020 року м. Київ № 640/20798/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом

приватного підприємства «МВА-Україна»

до Кабінету Міністрів України

Фонду державного майна України

про визнання протиправними нормативно-правових актів, зобов`язання утриматись від вчинення певних дій та встановлення відсутності компетенції,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява приватного підприємства «МВА- Україна» (надалі - позивач), адреса: 03087, місто Київ, вулиця Уманська, будинок 29, квартира 5 до Кабінету Міністрів України (надалі - відповідач 1), адреса: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, Фонду державного майна України (надалі - відповідач 2), адреса: 01133, місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/9, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету міністрів України від 27 листопада 2019 року № 1154-р «Питання управління приватним акціонерним товариством «Готель «Дніпро»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Фонду державного майна України від 11 березня 2020 року № 442 «Про внесення змін до Наказу Фонду державного майна України» від 28 грудня 2019 року № 1574 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 роц»

- визнати дії Фонду державного майна України з оголошення та проведення аукціону з .продажу державного пакета акцій розміром 100 % статутного капіталу ПрАТ «Готель «Дніпро» протиправними та зобов`язати Фонд державного майна України утримуватися від укладення договору купівлі-продажу державного пакета акцій розміром 100 % статутного капіталу ПрАТ «Готель «Дніпро»;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) Фонду державного майна України стосовно приватизації державного пакета акцій розміром 100 % статутного капіталу ПрАТ «Готель «Дніпро».

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача в наслідок прийняття суб`єктами владних повноважень оскаржуваних рішень та вчинення протиправних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву приватного підприємства «МВА-Україна» залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належним чином оформленої позовної заяви з уточненням складу сторін або уточненням позовних вимог разом з її копією відповідно до кількості учасників справи.

В свою чергу, до Окружного адміністративного суду міста Києва на виконання вимог вказаної вище ухвали суду, позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви разом з позовною заявою у новій редакції, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету міністрів України від 27 листопада 2019 року № 1154-р «Питання управління приватним акціонерним товариством «Готель «Дніпро».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було вирішено повторно позовну заяву приватного підприємства «МВА-УКРАЇНА» залишити без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, в якій зазначити підстави, з яких позивач просить визнати їх поважними, разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування вищевказаної заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, позивач зазначає, що останній дізнався про існування оскаржуваного розпорядження Кабінету міністрів України від 27 листопада 2019 року № 1154-року «Питання управління приватним акціонерним товариством «Готель «Дніпро» лише 15 червня 2020 року.

Позивач зазначає, що він не відслідковував та не цікавився розпорядженнями Кабінету Міністрів України до того моменту, поки не дізнався про оголошення аукціону з продажу Готелю «Дніпро».

Коли позивач дізнався про такий аукціон, останній вивчив пов`язані з даним аукціоном акти, в тому числі і з Розпорядженням Кабінету Міністрів України, та дізнався про існування оскаржуваного даного розпорядження, а саме 15 червня 2020 року, а отже на думку позивача ця дата і є тим терміном, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів щодо участі в аукціоні та придбання Готелю «Дніпро».

Керуючись вищевикладеним, позивач вважає, що строк на подання даної позовної заяви рахується з моменту, коли останній дізнався про існування оскаржуваного розпорядження та численних порушень законодавства Кабінетом Міністрів України під час вирішення питання управління ПрАТ «Готель «Дніпро», а саме з 15 червня 2020 року, а тому строк на подання даної позовної заяви був пропущений позивачем з поважних причин та є таким, що підлягає поновленню.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд виходить з наступного.

Так, частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З позовної заяви вбачається, що позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить суд, визнати протиправним та скасувати Розпорядження Кабінету міністрів України від 27 листопада 2019 року № 1154-р «Питання управління приватним акціонерним товариством «Готель «Дніпро».

Судом було встановлено, що вказане вище Розпорядження було опубліковане до вільного доступу 27 листопада 2019 року, тобто саме з цієї дати (дати опублікування) розпочинається строк оскарження даного Розпорядження.

При цьому, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 02 вересня 2020 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що оскаржуване позивачем Розпорядження Кабінету міністрів України від 27 листопада 2019 року № 1154-р «Питання управління приватним акціонерним товариством «Готель «Дніпро», в силу приписів пункту 18 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України не являється нормативно-правовим актом, як наслідок, до вказаного розпорядження не застосовуються строки оскарження, передбачені частиною 3 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим вірно буде зазначити, що строк звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом починається саме з моменту публікації оскаржуваного Розпорядження Кабінету Міністрів України та закінчується саме 27 травня 2020 року.

Також, суд звертає увагу, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження вище вказаного Розпорядження, позивач у заяві на поновлення пропущеного строку звертає увагу, що останній дізнався про існування оскаржуваного розпорядження Кабінету міністрів України від 27 листопада 2019 року № 1154-року «Питання управління приватним акціонерним товариством «Готель «Дніпро» лише 15 червня 2020 року, тобто на думку позивача, саме з цієї дати повинен обраховуватись строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Проте, позивач не надає до суду об`єктивних, належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, які би дали змогу суду встановити належність вказаних вище доводів позивача.

Доводи позивача про те, що він не відслідковував та не цікавився Розпорядженнями Кабінету Міністрів України до того моменту, поки не дізнався про оголошення аукціону з продажу Готелю «Дніпро», не беруться судом до уваги, оскільки позивач безпосередньо як учасник аукціону не приймав участі у торгах, тобто не являється суб`єктом даних правовідносин пов`язаних з проведенням аукціону.

При цьому, суд зазначає, що позивач помилково вказує на те, що його необізнаність про існування оскаржуваного Розпорядження Кабінету Міністрів України до 15 червня 2020 року, може вважатись поважними причинами.

Тобто, суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду лише 02 вересня 2020 року, при цьому позивач не зазначає об`єктивних перешкод для звернення до суду у червні, липні, серпні 2020 року.

При цьому, суд зазначає, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Посилання позивача на ті обставини, що в момент дії карантину у нього не було у штаті юристів, які б могли працювати в умовах пандемії, не було укладеного договір з адвокатом Бургай О.В., а тому об`єктивно позивач не міг самостійно скласти правильно позовну заяву, до того ж не міг швидко знайти відповідного фахівця з права для складання позовної заяви, в зв`язку з введенням карантину, судом не беруться до уваги, оскільки це не може вважатись поважними причинами пропуску строку для звернення до суду за захистом своїх прав, при цьому, позивач на підтвердження даних обставин знову ж таки не надає до суду належних та допустимих доказів.

Крім цього, навіть враховуючи той факт, що відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території Укріїїни коронавірусу COVID-19» про встановлення з 12 березня 2020 року на усій території України карантин, суд зауважує, що протягом часу дії карантину на території України, як суди, так і адвокати здійснювали свою діяльність, що в свою чергу дає підстави для висновку, що позивач міг отримати правову допомогу та звернутись до адміністративного суду за захистом на його думку порушеного права.

Суд зауважує, що позивач не був позбавлений права звернутись до відповідного центру надання правової допомоги раніше та подати належним чином оформлену позовну заяву дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України та у межах встановлених законодавством для звернення до суду.

Позивач у заяві про поновлення пропущеного строку не вказує жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених в заяві тез щодо поважності причин пропуску строку на оскарження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд визнає неповажними підстави, на які посилається позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

У відповідності до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, з яких пропущено строк звернення до суду визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви приватного підприємства «МВА-Україна».

На підставі вищевикладеного, статтями 122, 123, керуючись пунктом 9 частини 4 статті 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску приватного підприємства «МВА-Україна» строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

2. Позовну заяву приватного підприємства «МВА-Україна» повернути.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова