Справа № 620/1290/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/1290/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019 № 604 в частині визнання винним, притягнення до матеріальної відповідальності та позбавлення премії.

- стягнення незаконно утриманого грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що ні наказом про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, ні службовим розслідуванням не встановлено прямої дійсної шкоди, заподіяної позивачем. за фактом нестачі пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , нестачу якого було встановлено 03.05.2019 та видано відповідний наказ № 604 «Про результати проведення позапланової інвентаризації майна служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 », яким притягнуто до повної матеріальної відповідальності позивача. Також зазначив, що оскаржуваним наказом не встановлено ні підстав, ні умов притягнення до матеріальної відповідальності позивача, який не завдавав шкоду, а саме нестачу бочки БЄО-1-200, також службовим розслідуванням не встановлено, що позивач своїм рішенням чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

08.05.2020 від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем місячного строку звернення до суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 про залишення позову без розгляду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Ткаченко О.Є. від 17.08.2020 прийнято дану справу до провадження судді Ткаченко О.Є. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем, в установлений судом строк, подано до суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що службовим розслідуванням встановлено, що причинами та умовами, що сприяли виникненню нестач, стало недбале виконання службових обов`язків. Щодо строків призначення та проведення службового розслідування відповідач зазначив, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Також вважає, що позовна вимога скасувати пункт 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 та, як наслідок, виплатити йому премію, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що капітан ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 09.06.2015 Головним управлінням Національної гвардії України (а.с.7 на звороті).

На підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2019 №315 «Про організацію проведення позапланової інвентаризації пального та мастильних матеріалів, технічних засобів служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 », № 408 від 02.04.2019, № 456 від 10.04.2019 та № 517 від 19.04.2019 року «Про продовження терміну проведення інвентаризації по службі ПММ» в період з 19.03.2019 по 25.04.2019 у військовій частині НОМЕР_1 проведено інвентаризацію майна служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 .

В ході проведення позапланової інвентаризації внутрішньо-перевірочною комісією виявлено та встановлено:

Нестача ПММ та технічних засобів на загальну суму 407 130,31грн., а саме:

- АБ (3264кг., на суму 10024,06 грн.)

- ДП (10482кг., на суму 295707,32 грн)

- Бочки (29шт.,на суму 11180,39 грн)

- Надлишків на загальну суму 186660,54 грн, а саме:

- АБ (612кг., на суму 18245,73 грн)

- ДП (5385кг., на суму 168414,81 грн)

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019 № 604 «Про результати проведення позапланової інвентаризації майна служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 » у зв`язку зі встановленням винних осіб у виникненні втрат та нестач, притягнуто до повної матеріальної відповідальності матеріально відповідальних осіб в кількості 28 осіб на загальну суму 407130,31 грн.

Згідно інвентаризаційної відомості № 107 як Додатку до акта проведення позапланової інвентаризації майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 станом на 20.03.2019 за № 1076 від 25.04.2019, матеріально відповідальною особою розвідувальної роти - капітаном ОСОБА_1 підтверджено нестачу бочки БСО 1-200 на суму 476,04 грн в підпорядкованому на той час йому підрозділі.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019 № 604 «Про результати проведення позапланової інвентаризації майна служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 » доведено до капітана ОСОБА_1 07.05.2019, що підтверджено підписом в аркуші доведення.

В подальшому на підставі рапорту капітана ОСОБА_1 проведено службове розслідування згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2074 від 16.11.2019, за результатами якого згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 934 від 12.12.2019 «Про результати службового розслідування» підтверджено правомірність висновків позапланової інвентаризації служби ПММ згідно Акта проведення позапланової інвентаризації майна служби ПММ Військової частини НОМЕР_1 станом на 20.03.2019 за № 1076 від 25.04.2019 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019 № 604 «Про результати проведення позапланової інвентаризації майна служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 ».

Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019 № 604 в частині визнання винним, притягнення до матеріальної відповідальності та позбавлення премії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

В той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнений військовослужбовець, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до обмеженої матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.

Аналізуючи положення Закону № 160-IX, суд дійшов висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

З пояснень позивача в службовому розслідуванні та з акта прийому-передачі від 02.08.2018 № 2760 вбачається, що ОСОБА_1 виявив недостачу бочки БСО-1-200, про що зазначив в акті прийому посади та додатку № 5 акта прийому-передачі від 12.07.2018, а також рапортував капітану ОСОБА_2 по факту нестачі майна, що підтверджуються фотокопією журналу (запис № 836).

З невстановлених службовим розслідуванням підстав, старший лейтенант ОСОБА_3 , який здав посаду позивачу, а також ТВО начальника служби ПММ М.М. Гергелаба не доповіли 12.07.2018 про наявну нестачу відповідно до вимог статут Внутрішньої служби командиру Військової частини НОМЕР_1 .

Своїми діями старший лейтенант ОСОБА_3 , який здав посаду позивачу, а також ТВО начальника служби ПММ М.М. Гергелаба, порушили припис п. 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року 243/95-ВР, (що було чинним на момент виникнення спірних правовідносин) який зобов`язує командира підрозділу та інших посадових осіб про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди негайно подати рапорт командиру військової частини.

Разом з цим, старший лейтенант ОСОБА_3 , який здав посаду позивачу, а також ТВО начальника служби ПММ ОСОБА_4 своїм підписом в акті прийому-передачі фактично визнали відсутність бочки БСО-1-200 на момент передачі посади позивачу.

Крім того, відповідно вказаного службового розслідування про наявність нестачі майна стало достовірно відомо 12.07.2018, в той же час наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування був виданий тільки 08.10.2018 року за № 1804, а сам наказ, яким ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності, був виданий 03.05.2019 року, що не відповідає вимогам п. 17 Положення, який встановлює термін розслідування протягом місяця з дня виявлення шкоди.

Разом з тим суд враховує, що в силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1,2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди військовій частині, які, згідно з Законом № 160-IX, є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності, що унеможливлює притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що пункт 4 оскаржуваного наказу прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, всупереч статті 19 Конституції України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття пункту 4 оскаржуваного наказу.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Щодо позовної вимоги про стягнення незаконно утриманого грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що, враховуючи результати службового розслідування, пунктом 4 оскаржуваного наказу позивача, відповідно до пункту 9 статті 5 розділу XVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, позбавлено премії за травень 2019 року у повному обсязі.

Разом з тим суд зауважує, що вищевказана Інструкція затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 і втратила чинність 20.07.2018 на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Водночас Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018, містить Розділ 16 «Преміювання», пункт 5 якого передбачає, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.

Отже, єдиною підставою для позбавлення позивача премії у повному обсязі за травень 2019 року стало встановлення у ході службового розслідування порушення ним вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків.

Разом з тим судом задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано підпункту 25 пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2020 № 604 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності позивача.

За таких обставин та зважаючи на той факт, що дана позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2018 № 194 призначено виплачувати, зокрема, щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою в розмірі 64%.

Крім того, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням зазначеного, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування підпункту 25 пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2020 № 604 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності;

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 незаконно утримане грошове забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 64 % премії.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.25 пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2020 № 604 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) незаконно утримане грошове забезпечення в розмірі 64 % премії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 21 жовтня 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко