Справа № 280/1124/20
Суддя: Куценко М. О.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 280/1124/20
Провадження № 2-а/316/23/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької областіу складі:

головуючого судді Куценко О.М.

за участю секретаря судового засідання Рябухи О.В.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодара, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін,справу №280/1124/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чертушкін Вячеслав Ніколайович до Енергодарського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та скасування рішення в частині заборони в`їзду на територію України строком на три роки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) в особі свого представника за письмовим ордером (а.с.18) адвоката ОСОБА_2 (далі представник позивача) звернувся до суду з адміністративним позовом до Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області (далі відповідач), в якомупросить: визнати протиправним та скасувати рішення №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області в частині заборони громадянину РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзд на територію України строком на 3 роки.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що громадянин РФ ОСОБА_1 порушив можливий граничний строк його перебування на території України. 27.10.2019 р. Енергодарським МВ УДМС України в Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , яким встановлено, що з 11.09.2019 р. ОСОБА_3 ухиляється від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування та постановою накладено штраф у розмірі 1700 грн., який було сплачено.

28.10.2019 р. Енергодарським МВ УДМС України в Запорізькій області відносно громадянина РФ ОСОБА_1 прийнято рішення №8 у якому вирішено:1. Примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 17.11.2019 р.,2. Заборонити громадянину РФ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзд на територію України строком на 3 роки.

28.10.2019 р. у паспорті ОСОБА_4 зроблено відповідну відмітку про заборону на в`їзд.

ОСОБА_4 рішення №8 про примусове повернення виконав.

Зазначає також, що порушення в частині кількості днів перебування на території України, яка становить загалом 136 діб, тобто більше за 90 діб, проте менше за 180 діб сталося не з прямого умислу, а через складність законодавства та юридичну необізнаність ОСОБА_4 та останній не мав наміру порушувати закон.

Після складання протоколу і накладення штрафу, ОСОБА_4 штраф в розмірі 1700 грн. сплатив, що підтверджується квитанцією від 28.10.2020 р. та виконав рішення №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області в частині його примусового повернення. Разом з тим, рішення №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області не містить посилань на сплату ОСОБА_4 штрафу в розмірі 1700 грн. Вважає, що визначена рішенням №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області заборона в`їзду протягом 3 років є дуже суворою мірою, яка не відповідає принципам законності та зваженості та ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» згідно з якою, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених участині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Законодавець не визначив у яких випадках примусове повернення іноземців та осіб без і громадянства може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки, а у яких не може. Якщо виходити з логіки законодавства більш тяжка міра відповідальності, така як прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки, може наступати коли є отягчаючи обставини, наприклад вчинення правопорушення вмисно, вчинення інших правопорушень, повторність або інша противоправна поведінка особи, однак нічого з наведеного, в рішенні №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС Україні в Запорізькій області не вказано. На думку представника позивача, рішення №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області в частині заборони подальшого в`їзду позивача в Україну строком на три роки не вмотивоване та незаконне, у зв`язку з чим в цій частині просить його скасувати.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2020 р. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін (а.с.39).

05.08.2020 р. представником відповідача Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області було надано до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому вважають правомірним рішення №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області і в частині заборони ОСОБА_4 подальшого в`їзду на територію України строком на три роки зазначаючи, також, і на те, що положення ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою передбачена можливість заборони особі подальшого в`їзду в Україну строком на три роки при винесені рішення про примусовому повернення, яке є дискреційними повноваженнями УДМС України та не ґрунтується на підставах визначених ст.13 Закону №3773-VІ, яким на думку позивача мав керуватися відповідач при прийнятті рішення про встановлення заборони в`їзду в Україну позивачу терміном на 3 роки. Обставини встановлені ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для застосування до ОСОБА_4 відсутні. Зазначаючи також, що підставами для прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є саме дії іноземця, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі (а.с.48-54).

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. До суду надійшла письмова заява представника позивача адвоката Чертушкіна В.Н., про розгляд справи без участі представника та позивача, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись письмовий відзив на позов.

Дослідивши наявні у справі докази, відповідно до ст.90 КАС України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що Енергодарським МВ УДМС України в Запорізькій області 27.10.2019 р. було складено відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протокол про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за ухилення з 11.09.2019 р. від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування (а.с.10-11), що свідчить на порушення позивачем правил перебування в Україні.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серія: ПНМЗП номер: 000220 начальника Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області від 27.10.2019 р. на ОСОБА_4 (позивача по справі),накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП за порушення п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012, що полягає в ухиленні ОСОБА_4 від виїзду з 11.09.2019 р. з України після закінчення відповідного терміну перебування (а.с.8-9).

Відповідно до зазначеного у Постанові п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 р. №150, із змінами в редакції від 13.07.2016 р., встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Визначений вказаною Постановою про накладення адміністративного стягнення, розмір штрафу, було сплачено ОСОБА_4 28.10.2019 р., про що свідчить відповідна відмітка у розділі «Постанова виконана» зазначеної постанови начальника Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області від 27.10.2019 р. (а.с.9) та квитанція 0.0..1 від 28.10.2019 р. (а.с.12).

28.10.2019 р. головним спеціалістом Енергодарського МВ УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7) (далі Рішення №8 від 28.10.2019 р.), яким, крім примусового повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України у термін до 17.11.2019 р., про що зазначено в абзаці другому резолютивної частини Рішення №8 від 28.10.2019 р., абзацом другим встановлено заборону гр. ОСОБА_4 в`їзду на територію України строком на 3 роки (а.с.7).

Зміст Рішення №8 від 28.10.2019 р., крім посилань на складання відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення від 27.10.2019 р. та винесення 27.10.2019 р. постанови про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., який як зазначено ОСОБА_4 зобов`язався виконати (абзац сьомий), не містить посилань, що зазначений розмір штрафу було сплачено ОСОБА_4 28.10.2019 р., як встановлено судом вище.

Відповідно до змісту Рішення №8 від 28.10.2019 р., підставами для примусового повернення позивача за межі України і зобов`язання покинути територію України у термін до 17.11.2019 р., а також заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки, крім порушення дозволеного строку перебування на території України, зазначено: «Гр. ОСОБА_4 на території України раніше не проживав, близьких родичів громадян України не має. Постійного джерела існування та постійного місця проживання не має. Дії гр. ОСОБА_4 порушують Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (абзац восьмий) та вказано, що метою прийнятого на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення є: «забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, захист прав, законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають в Україні» (абзац дев`ятий).

Стороною відповідача не заперечується, що позивач покинув територію України до терміну визначеного Рішенням №8 від 28.10.2019 р.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI, із змінами, в редакції від 25.08.2019 р. (далі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI, із змінами, в редакції від 25.08.2019 р. (далі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» №1 від 25.06.2009 р., при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід враховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Нормами частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» містять підстави, за наявності яких в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства забороняється, а саме: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства`встановлений вичерпний перелік заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства. Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Правовий аналіз вищезазначених норм Закону дає підстави для висновку, що уповноважені органи державної влади, приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Встановлена частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу ДМС дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є не обов`язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав. При цьому, статтею 26 цього Закону не визначено перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.Отже, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими Законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які, як зазначалось, визначені в ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»

Відповідно до правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 23.07.2020 р. у справі №755/5410/18, від 18.06.2020 р. у справі №758/13408/18, від 11.02.2020 р. у справі №806/1200/18, від 28.11.2019 р. у справі №755/2810/19, які, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом з тим, відповідачем не доведено наявність обставин передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б надавали повноваження відповідачу для обов`язкового застосування заборони подальшого в`їзду в Україну, а судом таких підстав не встановлено.

Рішення №8 від 28.10.2019 р. не містить законодавчо визначених підстав та належного обґрунтування необхідності застосування відносно позивача заборони подальшого в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

На думку суду, порушений позивачем законодавчо визначений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане правопорушення, без необхідності заборони в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки.

Суд зауважує, що наявність в органу ДМС дискреційних повноважень у вигляді свободи вибору прийняття рішення про обмеження в`їзду в Україну не позбавляє обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи встановлені вище обставини, норми матеріального та процесуального права, відсутність доказів, що свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, суд вважає, що рішення №8 від 28.10.2019 р. в цій частині слід скасувати, задовольнивши вимогу адміністративного позову.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.ст. 6, 9, 73-77, 79, 90, 205, 241-246, 250, 251, 255, 262, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чертушкін Вячеслав Ніколайович задовольнити.

Скасувати рішення №8 від 28.10.2019 р. Енергодарського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в частині заборони громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду на територію України терміном на 3 роки.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Куценко