Справа № 903/1022/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 903/1022/19 пров. № А/857/11234/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів Кухтея Р.В., Іщук Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Прилісненської сільської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьк за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судом під головуванням судді Валюха В.М.) у справі № 903/1022/19 за адміністративним позовом Прилісненської сільської ради до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про стягнення грошової компенсації, суд -

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У грудні 2019 року Прилісненська сільська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Маневицької районної державної адміністрації Волинської області грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 471 931,19 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив чи надавалась субвенція для виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток працівникам, яких переведено, Маневицькій районній державній адміністрації як розпоряднику бюджетних коштів. Бездіяльність відповідача щодо неперерахування освітньої субвенції призвела до виникнення судового збору й порушення прав позивача. Крім того, вказують, що суд першої інстанції помилково розглянув спір як господарський та такий, що випливає з трудових правовідносин, оскільки суть спору полягає в належності бюджетних коштів, які призначені для виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток працівникам, яких переведено із підпорядкування відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації у підпорядкування Прилісненської сільської ради. Це передусім, підтверджується ухвалою Господарського суду Волинської області від 20.01.2020, якою закриваючи провадження у справі, суд зазначив, що права та обовязки, які виникли між Прилісненською сільською радою та Маневицькою районною державною адміністрацією (з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління) щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, обумовлює виникнення правовідносин, які мають публічно-правовий характер.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 23.12.2016 Прилісненська сільська рада прийняла рішення №1/4 "Про утворення Прилісненської сільської об`єднаної територіальної громади" (а. с. 8) та №1/10 "Про реорганізацію сільських рад, що увійшли до складу Прилісненської об`єднаної громади", яким визначено Прилісненську сільську раду правонаступником прав та обов`язків Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад, щодо яких розпочато процедуру реорганізації шляхом приєднання (а. с. 9-11).

30.12.2016 відділ освіти Маневицької РДА видав наказ № 355-к/тр "Про переведення працівників освіти", згідно з яким переведено працівників закладів освіти, розташованих на територіях Прилісненської, Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування Прилісненської сільської ради Волинської області з 02.01.2017 (а. с. 12).

Крім того, в матеріалах справи наявні подані у грудні 2019 року колективні звернення працівників ЗОШ І-ІІ ступеня с. Галузія, ЗОШ І-ІІ ступеня с. Городок, ЗОШ І-ІІ ступеня с. Карасин, ЗОШ І-ІІ ступеня с. Лишнівка, ЗОШ І-ІІІ ступеня с. Прилісне, адресовані Прилісненському сільському голові, щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки при переведенні з відділу освіти Маневицької РДА в гуманітарний відділ Прилісненської сільської ради об`єднаної територіальної громади (а. с. 13-27).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у разі виникнення спору щодо виплати грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток при зміні підпорядкованості підприємства, установи, організації або переведенні працівника на роботу на інше підприємство, такий спір є індивідуальним трудовим спором та вирішується в судовому порядку виключно за позовом самого працівника. В контексті спірних правовідносин йдеться про порушення прав педагогічних працівників на отримання грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток при зміні підпорядкованості закладів загальної середньої освіти, проте захист порушених прав вказаних працівників не може здійснюватися у межах цієї справи, зазначені працівники не позбавлені права звернутися за захистом порушених прав в судовому порядку у випадку добровільного не врегулювання між сторонами у цій справі питання щодо виділення бюджетних коштів на оплату такої компенсації працівникам. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та чинного нормативного регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

За правилами частини другої статті 239 КАС України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

Отже, оскільки дана справа надійшла до суду після закриття провадження в порядку господарського судочинства відповідно до ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 (а.с.135-136), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, а спір підлягає вирішенню по суті.

Згідно із частиною шостою статті 78 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 № 2145-VIII фінансування здобуття повної загальної середньої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі шляхом надання освітніх субвенцій місцевим бюджетам, коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 58 чинного Закону України "Про повну загальну середню освіту" від 16.01.2020 № 463-ІХ фінансування здобуття повної загальної середньої освіти здійснюється за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Фінансування здобуття повної загальної середньої освіти за рахунок коштів державного бюджету в комунальних закладах освіти здійснюється шляхом надання освітньої субвенції та інших трансфертів з державного бюджету місцевим бюджетам. Освітня субвенція спрямовується на оплату праці педагогічних працівників з нарахуваннями.

Отже, оплата праці педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі шляхом надання освітніх субвенцій місцевим бюджетам, коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За приписами частин першої - третьої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник.

Частиною другою статті 23 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР визначено, що в установах та організаціях, що утримуються за рахунок бюджетних коштів, оплата відпусток провадиться із бюджетних асигнувань на їх утримання.

Відповідно до частин першої - третьої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

З матеріалів справи вбачається, що наказом відділу освіти Маневицької РДА від 30.12.2016 № 355-к/тр "Про переведення працівників освіти" переведено працівників закладів освіти, розташованих на територіях Прилісненської, Галузіївської, Городоцької, Карасинської, Лишпівської та Серхівської сільських рад із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування Прилісненської сільської ради з 02.01.2017 (а. с. 12). Тобто, працівники закладів загальної середньої освіти на території вказаних сільських рад не були звільнені, а переведені із підпорядкування відділу освіти Маневицької РДА у підпорядкування позивача.

За змістом статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до пункту 8 частини сьомої статті 10 Закону №504/96-ВР щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника надаються: працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації.

Згідно із частиною третьою статті 9 Закону №504/96-ВР якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Отже, питання виплати грошової компенсації працівникам закладів освіти, розташованих на територіях вказаних сільських рад, за не використані дні відпусток вирішуються на загальних підставах. При цьому, на думку суду, зазначене питання виплати грошової компенсації за не використані дні відпусток, як це нормативно врегульовано частиною третьою статті 83 КЗпП України та частиною третьою статті 24 Закону № 504/96-ВР, носить індивідуальний характер, тобто вирішується за зверненням конкретного працівника, оскільки положення приведених норм передбачає, що разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток виключно лише бажанням працівника повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Відтак, лише працівник вправі визначити порядок виплати йому грошової компенсації за не використану відпустку, або шляхом безпосередньої виплати компенсації при переведенні до іншої установи або шляхом перерахування грошової компенсації за не використані ним дні щорічних відпусток на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Крім того, слід зазначити, що в контексті спірних правовідносин йдеться про порушення прав педагогічних працівників на отримання грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток при зміні підпорядкованості закладів загальної середньої освіти, проте захист порушених прав вказаних працівників не може здійснюватися у межах цієї справи, зазначені працівники не позбавлені права звернутися за захистом порушених прав в судовому порядку у випадку добровільного не врегулювання між сторонами у цій справі питання щодо виділення бюджетних коштів на оплату такої компенсації безпосередньо працівникам або шляхом перерахування грошової компенсації за не використані ним дні щорічних відпусток на рахунок підприємства, на яке перейшли працівники.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника щодо того, що судом першої інстанції не досліджено питання надання субвенції для виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток працівникам, яких переведено, Маневицькій районній державній адміністрації як розпорядника бюджетних коштів, є безпідставними, оскільки у разі незгоди з розподілом освітньої субвенції, позивач вправі звернутися до суду із позовом. Крім того, слід зазначити, що розподіл освітньої субвенції здійснюється тільки на підставі управлінського рішення відповідного розпорядника цієї субвенції. Доказів оскарження позивачем вказаного рішення розпорядника бюджетних коштів щодо розподілу освітньої субвенції суду не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прилісненської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 903/1022/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.