Справа № 500/2933/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2933/20

26 жовтня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Теребовлянської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Теребовлянська міська рада звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якому просить:

- визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.З. по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору від 14.09.2020 ВП №63006312 неправомірними;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 14.09.2020 ВП №63006312.

Позов обґрунтовано тим, що 14.09.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М.3. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №63006312 з виконання виконавчого листа №500/839/20 від 01.09.2020, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Теребовлянської міської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства. Вказаною постановою державний виконавець постановив стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 20000,00 грн.

Позивач стверджує, що винесення даної постанови є необґрунтованим. Вказує, що в даному випадку державний виконавець не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на реалізацію заходів примусового виконання рішення, відтак стягнення з Теребовлянської міської ради виконавчого збору є безпідставним.

Виконанню підлягало рішення немайнового характеру, порядок виконання якого передбачений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII). Виконання рішення суду у справі №5000/839/20 можливе лише Теребовлянською міською радою, адже вирішення питання стосовно надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відноситься до виключної компетенції міської ради і може бути розглянуте тільки на її пленарному засіданні.

Водночас Теребовлянська міська рада вчинила ряд дій, спрямованих на добровільне виконання судового рішення №500/839/20, у вересні 2020 році на офіційному сайті Теребовлянської міської ради опубліковано проєкт рішення міської ради «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в селі Вербівці Теребовлянського району ОСОБА_1 », про що повідомлено стягувача. Рішення суду перебуває у процесі виконання.

Також позивач в обґрунтування позову посилається на положення статей 10, 27, 63, 74 Закону №1404-VIII.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання на 11:30 год 20.10.2020.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання 20.10.2020 не прибули (а.с.17-19).

Від позивача повідомлень про причини неприбуття представника до суду не надходило, а також клопотань про відкладення розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи надійшло від представника відповідача державного виконавця Дубчак М., яка була залучена у цей день для проведення виконавчих дій. Крім того, станом на 20.10.2020 до суду не було подано відповідачем витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку з наведеними обставинами, ухвалою суду від 20.10.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача до 15.30 год 22.10.2020.

21.10.2020 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що питання стягнення виконавчого збору вирішується одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Такі дії державного виконавця визначені статтею 27 Закону №1404-VIII та пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5; в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, наведений у частинах п`ятій, дев`ятій статті 27 Закону №1404-VIII. Рішення суду, яке підлягало виконанню є рішенням немайнового характеру, таке рішення не виконане до відкриття виконавчого провадження та не належить до жодної з категорій виконавчих документів, по яких виконавчий збір не стягується. Відтак, державний виконавець правомірно виніс оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

У судове засідання 22.10.2020 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув повторно (а.с.24, 26-27, 31). При цьому від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечити явку представника, жодні причини, через які представник позивача не може забезпечити участь представника Теребовлянської міської ради у судовому засіданні у клопотанні не вказані.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною другою статті 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Наведений у даній нормі перелік підстав для відкладення розгляду справи є вичерпним.

Відкладення розгляду справи на підставі клопотання учасника справи в порядку пункту 2 частини другої статті 205 КАС України можливе за наявності одночасно таких обставин: 1) перша неявка в судове засідання учасника справи; 2) належне повідомлення учасника справи про дату, час і місце судового засідання; 3) якщо він повідомив про причини неявки; 4) причини неявки судом визнано поважними.

Частиною третьою статті 205 КАС України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, серед іншого, у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Дана справа розглядається з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України у справах, визначених, зокрема, статтею 287 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглядаючи заявлене позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд встановив наступне: позивач належним чином був повідомлений про судове засідання телефонограмою та шляхом надіслання повістки на електронну адресу, на яку вказав представник позивача (а.с.24, 26-27, 31), проте повторно не забезпечив явку представника. Подане клопотання представником Теребовлянської міської ради не містить повідомлення про причини неявки у судове засідання, відтак у суду відсутні підстави визнати неявку в судове засідання такого учасника справи (його представника) з поважної причини. Отже, представник позивача у вказане судове засідання не прибув з невідомих причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, тому з огляду на зазначені вище обставини та враховуючи положення частин другої-третьої статті 205 КАС України, частини третьої статті 268 КАС України, та скорочені строки розгляду такої категорії справ, визначені статтею 287 КАС України, клопотання про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягало.

Ухвалою суду від 22.10.2020, постановленою у судовому засіданні без виходу суду до нарадчої кімнати, керуючись статтями 43, 48, 287 КАС України, статтею 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016, частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 пунктом 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (в редакції наказу Міністерства юстиції № 4224/5 від 27.12.2019), враховуючи відсутність згоди позивача (через його неприбуття у судове засідання) залучено другого відповідача у цій справі Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Державний виконавець Дубчак М.З., яка брала участь у розгляді справи, уповноважена на ведення справи у суді від імені Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а тому у зв`язку з залученням другого відповідача розгляд справи не відкладався.

У судовому засіданні 22.10.2020 представник відповідачів Дубчак М.З. проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначила, що виконавчий збір стягується з боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження, крім випадків, визначених законом. При цьому примусове виконання судового рішення починається з моменту відкриття виконавчого провадження. Оскільки державний виконавець розпочинає примусове виконання виконавчого документа з моменту відкриття виконавчого провадження, то відповідно до прямих норм Закону №1404-VIII він зобов`язаний вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

У судовому засіданні з ініціативи суду з метою дотримання процесуальних прав позивача, зокрема участі у судовому засіданні, була оголошена перерва до 15:30 год 26.10.2020 та продовжено процесуальний строк розгляду справи, передбачений статтею 278 КАС України.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.64), втретє у судове засідання не прибув, позивач причини неприбуття до суду представника не повідомив.

Представник відповідачів подала до суду заяву про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження (а.с.65).

Відтак з урахуванням приписів частини третьої статті 194 КАС України, статті 205, 268 КАС України, у зв`язку із неприбуттям представника позивача та поданням представником відповідачів заяви про продовження розгляду справи у письмовому провадженні, судовий розгляд справи проведено та завершено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши пояснення представника відповідачів Дубчак М.З. у судовому засіданні 22.10.2020, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі №500/839/20, яке набрало законної сили 18.08.2020, зобов`язано Теребовлянську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства.

Тернопільським окружним адміністративним судом 01.09.2020 на виконання вищевказаного судового рішення у справі №500/839/20 видано виконавчий лист, боржником у якому є Теребовлянська міська рада (а.с.52).

З метою примусового виконання виконавчого листа у цій справі за заявою стягувача ОСОБА_1 (а.с.51) старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - державний виконавець) Дубчак М.З. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП №63006312 (а.с.12, 54). У пункті 2 вказаної постанови зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. У пункті 3 постанови вказано: стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 20000,00 грн.

Того ж дня, 14.09.2020, вказаним державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №63006312, відповідно до якої з боржника Теребовлянської міської ради стягнуто виконавчий збір у розмірі 20000,00 грн (а.с.10, 56).

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця від 14.09.2020 ВП №63006312 про стягнення виконавчого збору та діями державного виконавця по її винесенню, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону №1404-VIII).

За змістом положень частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Також окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

При цьому в розумінні положень Закону №1404-VIII примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Разом з цим, у частині четвертій статті 19 Закону №1404-VIII визначено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на вказане, слід дійти висновку, що у боржника виникає обов`язок щодо невідкладного повідомлення державного виконавця про виконання рішення суду або про причини його невиконання.

Підстави, за яких виконавчий збір не стягується, визначені в частинах п`ятій, дев`ятій статті 27 Закону №1404-VIII, у даному випадку відсутні. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З приводу доводів позивача, що по виконанню рішення немайнового характеру державним виконавцем не вчиняються заходи примусового виконання рішення, та, як наслідок, не повинен стягуватися виконавчий збір, то суд наводив вище свої міркування з приводу того, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження, тобто не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, виконавчий збір стягується незалежно від вжитих державним виконавцем дій в межах виконання рішення немайнового характеру.

Таким чином, суд звертає увагу, що на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору, а доводи позивача з приводу того, що виконавчий збір стягується виключно у разі вчинення виконавцем дій про примусовому виконанню рішення не приймаються судом до уваги.

Крім цього, посилання позивача на те, що ним на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/839/20 вчиняються дії, а саме на офіційному сайті Теребовлянської міської ради опубліковано проєкт рішення міської ради «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в селі Вербівці Теребовлянського району ОСОБА_1 », не є підставою для невиконання державним виконавцем свого обов`язку, передбаченого положеннями статті 27 Закону №1404-VIII щодо винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 14.09.2020 ВП №63006312 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, відтак оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору скасуванню не підлягає.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі довели правомірність оскаржуваних дій державного виконавця та прийнятої постанови, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14.09.2020 ВП №63006312 належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Теребовлянської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: Теребовлянська міська рада (вулиця Шевченка 8, місто Теребовля, 48100, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Відповідачі: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (вул. Грушевського, 8, місто Тернопіль, 46021),

Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (вулиця Грюнвальдська, 11, місто Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2020 року.

Суддя Чепенюк О.В.