Справа № 640/15802/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2020 року м. Київ № 640/15802/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6)

третя особа Київський міський військовий комісаріат (04112, м. Київ, вул. Т. Шамрила, 19)

про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні

дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі по тексту відповідач, Міноборони України), третя особа: Київський міський військовий комісаріат (надалі по тексту третя особа), в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги; скасувати пункт 100 протоколу №41 засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 05 квітня 2019 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 32427,50 грн.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відмова відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, являється неправомірним, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (надалі по тексту Закон України №2011-ХІІ) не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом втрати/часткової втрати працездатності військовослужбовцем, який звільнений з військової служби, що є наслідком поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що позивачу ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, встановлено 26 листопада 2018 року, а дата звільнення позивача з військової служби 03 вересня 2015 року, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Представник третьої особи надав до суду пояснення на адміністративний позов, в яких зазначив, що третьою особою, після отримання звернення позивача, виконано всі вимоги законодавства, зокрема направлено заяву позивача та відповідні документи розпоряднику бюджетних коштів для прийняття рішення.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявною у матеріалах справи копією довідки від 02 вересня 2015 року №1492 підтверджується той факт, що позивач у період із 25 листопада 2014 року по 03 вересня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції Донецької області у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Також копією довідки від 18 серпня 2018 року №207, копія якої міститься у матеріалах справи, підтверджується, що 07 грудня 2014 року, знаходячись на позиціях військової частини в Новому терміналі Донецького аеропорту, позивач отримав закриту черепно-мозкову травму внаслідок обстрілу з важкої артилерії зі сторони незаконних збройних формувань. Під час отримання травми в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння позивач не перебував. Мав при собі всі належні засоби захисту.

Відповідно до довідки МСЕК від 26 листопада 2018 року серії АГ №0015038 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 25%.

Зважаючи на викладені обставин, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності.

Листом Київського міського військового комісаріату від 06 травня 2019 року №1303/1749 позивача повідомлено, що на підставі заяви останнього документи щодо розгляду питання правомірності виплати позивачу одноразової грошової допомоги за 25% втрати працездатності направлені до Департаменту фінансів Міноборони України. За результатами розгляду документів Міноборони України зроблено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зокрема, 05 квітня 2019 року відбулося засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги. Відповідно до протоколу №41, затвердженого Міноборони України 08 квітня 2019 року, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

З витягу з протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 05 квітня 2019 року №41 вбачається, що позивачу, якого 03 вересня 2015 року звільнено з військової служби, 26 листопада 2018 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталося 07 грудня 2014 року.

Тобто, ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивачу встановлено понад тримісячний термін після звільнення його з військової служби, що є підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із зазначеним висновком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Також статтею 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України №2011-ХІІ.

Так, відповідно до статті 1 Закону України №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби (пункт 7 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 частини 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 частини 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців» від 06 вересня 2018 року №2522-VIII внесено зміни до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ, відповідно до яких для призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначено встановлено тримісячний строк після звільнення її з військової служби.

Так, до прийняття вказаного вище Закону від 06 вересня 2018 року №2522-VIII пункт 7 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ було викладено у наступній редакції: «одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності».

Відтак, статтею 16 Закону України №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент визначення у позивача ступеня втрати ним професійної працездатності, вже не було передбачено можливості отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцем, який отримав травму, яка призвела до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, якщо ступень втрати працездатності встановлено після спливу трьох місяців після звільнення особи з військові служби.

Як встановлено судом, відмовляючи у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідач виходив з того, що позивача звільнено з військової служби 03 вересня 2015 року, а ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено 26 листопада 2018 року, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Враховуючи викладене суд зауважує, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України №2011-ХІІ.

Зокрема, частинами 2, 3 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

У разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені (частина 5 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ.)

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві від 25 грудня 2013 року №975 (надалі по тексту Порядок №975 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 7 Порядку №975 визначено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Вимогами пункту 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз наведених норм свідчить, що застосування статті 16 Закону України №2011-ХІІ пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Зміни до підпункту 7 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ щодо тримісячного строку, про які вже зазначено вище, набрали чинності 13 жовтня 2018 року, а тому мають бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивачу було визначено ступінь втрати працездатності 26 листопада 2018 року.

Отже, у разі встановлення втрати працездатності після сплину трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової допомоги не виникає.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №760/16027/16-а та від 26 червня 2018 року у справі №750/5074/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача звільнено з військової служби 03 вересня 2015 року, а 25% втрати працездатності з причин захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено 26 листопада 2018 року. Відтак, право на отримання одноразової грошової допомоги не виникло в силу вищезазначених норм, оскільки дата встановлення позивачу втрати працездатності перевищує тримісячний строк від дня звільнення зі служби.

З урахуванням всього вищенаведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук