Справа № 480/2523/20
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 р. Справа № 480/2523/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 03.06.20 року по справі № 480/2523/20

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), в якому просила (а.с.8):

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23.03.2020, винесену Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, в рамках виконавчого провадження ВП №61614127, в частині накладення арешту на кошти позивача, що знаходяться на наступних рахунках:

банківський рахунок за IBAN № НОМЕР_1 для зарахування пенсії, відкритий в акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", картковий рахунок НОМЕР_2 ,

банківський рахунок № НОМЕР_3 в UAH для зарахування заробітної плати, відкритий 14.02.2018 в акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль", картковий рахунок НОМЕР_4 ;

- стягнути з Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що приватний виконавець при прийнятті постанови про арешт коштів боржника діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки під час винесення такої постанови виконавець не може знати, чи поширюється на певний рахунок спеціальний режим. Від АТ "Райффайзен Банк Аваль" до приватного виконавця не надходило жодних повідомлень, що рахунок № НОМЕР_3 в UAH відкритий 14.02.2018 для зарахування заробітної плати. Разом з тим, після отримання відомостей від ОСОБА_1 про те, що рахунок, відкритий в АТ "Державний ощадний банк України" для виплати пенсії, приватним виконавцем самостійно було винесено постанову про зняття арешту з коштів, розміщених на відповідному рахунку.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.03.2020 до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. на виконання надійшла заява від ТОВ "Фінфорс" про примусове виконання рішення за місцем проживання (перебування) боржника, зокрема, виконавчого напису №3800 від 14.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 8437,96 грн. (а.с.57-73).

23.03.2020 відповідачем відкрито виконавче провадження №61614127 щодо стягнення з боржника - ОСОБА_1 , на користь ТОВ "Фінфорс" заборгованості в розмірі 8437,96 грн. (а.с.17, 19-21, 74-76).

Постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 23.03.2020 ВП №61614127 про арешт майна боржника на майно ОСОБА_1 накладено арешт у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 9681,76 грн. (а.с.83-85).

Також, 23.03.2020 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. винесено постанову ВП №61614127 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.22-25, 86-89).

У цій постанові зазначено про те, що арешт на кошти боржника, які містяться у банківських установах: ПАТ "ОТП Банк", ГУ АТ Ощадбанк, АТ "Укрсиббанк", АТ "Альфа Банк", АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТКБ "Приватбанк", АТ "Універсал Банк", необхідно накласти з метою своєчасного та фактичного виконання виконавчого документа.

Вказану постанову про арешт коштів боржника від 23.03.2020 ВП №61614127 направлено засобами поштового зв`язку позивачу та банківським установам за переліком.

Після отримання позивачем зазначених постанов, ОСОБА_1 було отримано в АТ "Державний ощадний банк України" довідку від 02.04.2020 про наявність карткового рахунку, в якій банком було вказано, що № карткового рахунку - НОМЕР_1 , картка відкрита для зарахування пенсії (а.с.26).

02.04.2020 позивач направила відповідачу заяву про зняття арешту з рахунку (IBAN) № НОМЕР_5 , відкритого у АТ "Державний ощадний банк України", оскільки він відкритий для виплати пенсії по інвалідності (а.с.28-29).

Вказану заяву позивача від 02.04.2020 отримано відповідачем 06.04.2020 (а.с.101-102).

Постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 24.04.2020 ВП №61614127 про зняття арешту з коштів, знято арешт з рахунку НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с.117-119).

Водночас, постановами приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 24.04.2020 ВП №61614127 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінфорс", які боржник отримує від ПВКФ "Кальтаір" у розмірі 20%, від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у розмірі 20%, від ПСП "Слобожанщина Агро" у розмірі 20% (а.с.106-116).

Крім того, ОСОБА_1 було отримано в АТ "Райффайзен Банк Аваль" довідку від 16.04.2020 про те, що їй 14.09.2018 було відкрито картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_3 в UAH для зарахування заробітної плати та до вказаного рахунку випущено платіжну картку № НОМЕР_6 , термін дії до 30.04.2023 (а.с.27).

Однак, доказів направлення цієї довідки приватному виконавцю Дорошкевич В.Л. позивачем до суду не надано.

Вважаючи протиправною постанову відповідача від 23.03.2020 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 для зарахування пенсії, відкритому в АТ "Державний ощадний банк України", та рахунку № НОМЕР_3 в UAH для зарахування заробітної плати, відкритому 14.02.2018 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з його обгрунтованості та додатково вказав про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки судом встановлено, що при прийнятті приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. постанови про накладення арешту на кошти боржника в рамках виконавчого провадження ВП №61614127, порушено порядок накладення арешту на кошти боржника, а саме: не перевірено цільове використання рахунків, на які накладено арешт.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закону №1404-VІІІ).

Згідно зі ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону №1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно із п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону №1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.1 та пп.1, 3 ч.2 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.3, 5, 7 ст.26 Закону №1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Порядок звернення стягнення на майно боржника врегульовано положеннями розділу VII Закону №1404.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.48 Закону №1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до Закону N1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432.

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Водночас, положеннями ст.52 Закону №1404, якою врегульовано особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця, додатково передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ч.3 ст.52 Закону №1404).

При цьому положеннями ч.5 ст.13 Закону №1404 передбачено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз вищевказаних положень дає підстави дійти висновку, що на приватного виконавця покладено обов`язок під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна винести постанову про арешт майна (коштів) боржника, в тому числі грошових коштів, що містяться на банківських рахунках боржника.

При цьому, законодавчо не передбачено заборони на накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках боржника, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Разом з тим, передбачено заборону накладення арешту на кошти на рахунках платників із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Чинним законодавством не визначено вичерпного переліку таких рахунків.

Однак, передбачено, що саме банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку.

Колегія суддів відмічає, що хоча положеннями ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VІІІ передбачено обов`язок виконавця вживати у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, передбачених заходів щодо примусового виконання рішень, але положеннями пунктів 3 та 21 частини 3 цієї ж статті Закону передбачено невичерпний перелік саме прав виконавця вчиняти певні дії під час здійснення виконавчого провадження. Саме до прав виконавця, а не його обов`язків, віднесено: отримання від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; одержання безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При цьому слід враховувати, що такі дії виконавець має право вчиняти саме з метою захисту інтересів стягувача, що чітко передбачено п.3 ч.3 ст.18 Закону №1404.

Крім того слід враховувати, що виконавче провадження є сукупністю дій, які спрямовані на примусове виконання рішень, а однією із засад виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень.

Таким чином, враховуючи законодавче встановлення строку (під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна) для винесення приватним виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника, колегія суддів приходить до висновку, що на виконавця покладено саме обов`язок винести таку постанову у визначені строки.

Матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. у день відкриття виконавчого провадження №61614127 було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банківських установах: ПАТ "ОТП Банк", ГУ АТ Ощадбанк, АТ "Укрсиббанк", АТ "Альфа Банк", АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТКБ "Приватбанк", АТ "Універсал Банк", а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Разом з тим, при накладенні зазначеного арешту приватним виконавцем було зазначено про обмеження такого арешту, а саме: крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с.22-25, 86-89).

Сторонами не надано доказів, які свідчать, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. на час винесення постанови про накладення арешту коштів була обізнана та отримувала від позивача, банків, інших підприємств, установ чи організацій інформацію про віднесення певних рахунків боржника до рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому колегія суддів враховує, що приватний виконавець на час винесення такої постанови позбавлений можливості бути обізнаним про наявність/відсутність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. З огляду на це, виконавець не може бути обізнаним про точні реквізити таких рахунків та, як наслідок, при накладенні арешту на кошти позбавлений можливості виокремити такі рахунки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. під час винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, в тому числі в оскаржуваній позивачем частині, діяла відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим колегія суддів відмічає, що відповідно до п.3 ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно із п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було отримано від ОСОБА_1 виданої їй довідки АТ "Державний ощадний банк України" від 02.04.2020 про те, що картковий рахунок № IBAN НОМЕР_1 відкритий для зарахування пенсії.

Після отримання зазначеної довідки, приватним виконавцем було винесено постанову від 24.04.2020 ВП №61614127 про зняття арешту з коштів, знято арешт з рахунку НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с.117-119).

Разом з тим, позивачем не було направлено відповідачу отриману в АТ "Райффайзен Банк Аваль" довідку від 16.04.2020 про те, що картковий рахунок № НОМЕР_3 в UAH відкрито для зарахування заробітної плати (а.с.27).

Приватним виконавцем повідомлено, що подібна інформація від АТ "Райффайзен Банк Аваль" також не надходила, що не спростовано позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 23.03.2020, винесеної Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, в рамках виконавчого провадження ВП №61614127, в частині накладення арешту на кошти позивача, що знаходяться на рахунках: банківський рахунок за IBAN № НОМЕР_1 для зарахування пенсії, відкритий в акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", картковий рахунок НОМЕР_2 ; банківський рахунок № НОМЕР_3 в UAH для зарахування заробітної плати, відкритий 14.02.2018 в акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль", картковий рахунок НОМЕР_4 ; - оскільки відповідач на час прийняття оскаржуваної постанови не володів інформацією стосовно віднесення цих рахунків до спеціальних, а отримавши відповідну інформацію вжив заходів щодо самостійного усунення спірних відносин. При цьому колегія суддів відмічає, що надання позивачем відповідних доказів лише до суду стосовно віднесення рахунку боржника, відкритого в АТ "Райффайзен Банк Аваль", до рахунків для зарахування заробітної плати, та не повідомлення про таку обставину приватного виконавця Дорошкевич В.Л. не є достатньою підставою для прийняття рішення про визнання відповідної постанови протиправною, оскільки на час її винесення таких обставин не існувало, а надходження відповідного документального підтвердження до приватного виконавця спричиняє необхідність вчинення ним інших виконавчих дій, а саме: зняття арешту з коштів боржника в певній частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Законом №1404 визначено, що одним із видів заходів примусового виконання рішень є стягнення, зокрема, на пенсію та заробітну плату. Проте, положеннями Закону визначено окремий порядок здійснення відрахувань з пенсійних виплат та заробітної плати, встановлено відповідні заборони у відсотковому визначенні для таких стягнень.

Матеріалами справи підтверджено, що постановами приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 24.04.2020 ВП №61614127 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінфорс", які боржник отримує від ПВКФ "Кальтаір" у розмірі 20%, від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у розмірі 20%, від ПСП "Слобожанщина Агро" у розмірі 20% (а.с.106-116).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. скористалася можливістю застосування звернення стягнення на пенсію боржника шляхом винесення відповідної постанови лише після винесення постанови про зняття арешту з коштів боржника, а саме: з рахунку № IBAN НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Державний ощадний банк України" для зарахування пенсії.

При цьому колегія суддів відмічає, що саме позивач, маючи довідку АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 16.04.2020 про те, що картковий рахунок № НОМЕР_3 в UAH відкрито для зарахування заробітної плати, не вчинив жодних дій для повідомлення про це відповідача для зняття арешту з коштів.

Додатково колегія суддів відмічає наступне.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, підстава позову це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Предметом позову даної справи є: визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 23.03.2020, винесену Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, в рамках виконавчого провадження ВП №61614127, в частині накладення арешту на кошти позивача, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "Державний ощадний банк України", та рахунку № НОМЕР_3 в UAH, відкритому в АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не оскаржується постанова приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 23.03.2020 про відкриття виконавчого провадження. Крім того, позивачем в адміністративному позові не наведено доводів стосовно незгоди із всією постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 23.03.2020 про накладення арешту на кошти боржника, в тому числі на банківські рахунки, відкриті в інших банківських установах.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно із ч.ч.1, 5 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів відмічає, що судовим розглядом в суді апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчать про необхідність виходу суду за межі позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_2 від порушень з боку відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву, в якій він просить зобов`язати приватного виконавця Дорошкевич В.Л. повернути надмірно відраховані кошти.

Проте, вказані вимоги не були предметом позову та не зазначались як підстава позову, що свідчить про те, що вони не були заявлені в суді першої інстанції.

Вказане свідчить про відсутність у суду апеляційної інстанції підстав для розгляду та дослідження зазначених позивачем обставин.

З огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та свідчать про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, пп.1, 3 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та у разі невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 та прийняття постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року у справі № 480/2523/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Мінаєва О.М.
Судді Донець Л.О. Макаренко Я.М.