Справа № 420/2639/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2639/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Болтушенка А.О.,

за участю представника апелянта - Ткаченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна та зустрічним адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про скасування рішення від 02 березня 2020 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И Л А :

27 березня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , згідно рішення ГУ ДПС в Одеській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що підставою для прийняття 02.03.2020 рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - ФОП ОСОБА_1 стала відмова продавця-касира ОСОБА_2 , яка працює в магазині, де здійснює свою діяльність позивач, у допуску посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки.

15 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 02 березня 2020 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків, винесеного у відношенні до фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви ФОП ОСОБА_1 зазначив, що не відмовляв ГУ ДПС у допуску до проведення фактичної перевірки, а продавець ОСОБА_2 в нього не працює. Крім того, відповідач зазначив про відсутність у ГУ ДПС в Одеській області підстав для проведення фактичної перевірки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області до ФОП ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, а також у зустрічному позові ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково зроблений висновок, що перевірка судом обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку має бути здійснена лише протягом 96 годин, оскільки вказане положення ст.94 ПК України стосується виключно особливого провадження за заявою податкового органу, в той час як перевірка обґрунтованості адміністративного арешту майна в порядку позовного провадження здійснюється в загальному порядку без обмеження вказаним строком та без можливості негайного виконання рішення суду.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 - є фізичною особою-підприємцем (податковий номер НОМЕР_1 ), основними видами діяльності якого є: роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (47.25); роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (47.26) (а.с.16-18).

19 лютого 2020 року начальник відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_3 за погодженням в.о. начальника управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_4 , звернувся до заступника начальника ГУ ДПС в Одеській області ОСОБА_5 з доповідною запискою №76/11/15-32-05-08, в якій просив надати дозвіл на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у зв`язку з неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх з нульовими показниками (а.с.13-14).

28 лютого 2929 року, на підставі наказу "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " №867 від 26.02.2020 року, а також направлень на перевірку від 26.02.2020 року №271 та №272, посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області здійснено вихід за фактичною адресою здійснення господарської діяльності одиниці ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ): АДРЕСА_1 .

28.02.2020 року продавцю-касиру ОСОБА_2 пред`явлені для ознайомлення наказ від 26.01.2020 року №867 та направлення на проведення перевірки від 26.02.2020 року №272, № 271, однак, продавець-касир ОСОБА_2 після ознайомлення з наказом та направленнями на проведення фактичної перевірки відмовила у допуску посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення фактичної перевірки.

Того ж дня, посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт відмови від допуску перевіряючих до проведення фактичної перевірки №142/15-32-05-08 та акт відмови від підписання направлення на проведення фактичної перевірки та отримання копії наказу №141/15-32-05/08 (а.с.11, 12).

02 березня 2020 року об 11 годині 00 хвилин в.о. начальника ГУ ДПС в Одеській області В. Айстрєйко прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перевіряючим відмовлено у проведенні перевірки особою, яка є найманим працівником іншого суб`єкта підприємницької діяльності, що виключає застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративного арешту майна платника податків.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Головного управління ДПС в Одеській області №867 від 26.02.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » винесений з дотриманням норм чинного законодавства України та відповідає вимогам Податкового Кодексу України, тому у контролюючого органу були наявні всі підстави для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині відмови у задоволення позовної заяви ГУ ДПС в Одеській області. За відсутності обставин, визначених ч.2 ст.308 КАС України, апеляційний суд не надає правової оцінки доводам суду в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви ФОП ОСОБА_1 .

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України.

За визначенням пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Пунктом 94.2 цієї статті передбачені підстави для застосування адміністративного арешту майна, в тому числі, відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (підпункт 94.2.3 цього пункту). Перелік таких підстав є вичерпним.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту 94.6 цієї ж статті керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

При цьому відповідно до положень пункту 94.10 статті 94 ПК обґрунтованість рішення про арешт майна має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

У разі відсутності протягом строку, визначеного пунктом 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим згідно з підпунктом 94.19.1 пункту 94.19 цієї статті адміністративний арешт майна платника податків припиняється в силу закону.

Тому в разі встановлення судом обставин звернення контролюючого органу із заявою про підтвердження обґрунтованості адмінарешту майна платника податків після спливу 96 годин з дати прийняття рішення про застосування умовного адмінарешту, суд має відмовити у задоволенні такого позову, оскільки адмінарешт припиняється в силу закону (пункту 94.19.1 статті 94 ПК України) безвідносно до причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВС КАС від 27.08.2019 по справі № 520/9858/18.

Якщо підтвердження обґрунтованості адмінарешту розглядається судом за правилами загального провадження, як у даній справі, необхідно встановити наявність законних підстав проведення перевірки та факт недопуску посадових осіб податкового органу до її проведення платником податків (постанова ВС КАС від 05.02.2019 по справі № 820/5122/18).

Судом вірно зроблений висновок щодо наявності законних підстав для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , передбачених п.80.2.4 ст.80 ПК України, а саме неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Також суд першої інстанції вірно зазначив про не підтвердження обставин не допуску ФОП ОСОБА_1 посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки.

Як на підставу застосування до ФОП ОСОБА_1 умовного адміністративного арешту майна податковий орган посилається на те, що продавцю - касиру ОСОБА_2 , яка працює в магазині, де здійснює свою господарську діяльність відповідач, пред`явлені наказ та направлення на проведення перевірки, однак вона відмовила у допуску до проведення фактичної перевірки, що є порушенням п.81.1 ст.81 ПК України.

Матеріалам справи підтверджується і про це вірно зазначено судом, що продавець-касир ОСОБА_2 є найманим працівником фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , яка також здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 15 жовтня 2015 року (а.с.68).

З наведеного вбачається, що перевіряючими особами пред`явлено наказ на проведення перевірки та направлення не посадовій особі ФОП ОСОБА_1 , а посадовій особі іншого платника податку.

Доводи контролюючого органу, що згідно інформації з системи "Податковий блок" як ФОП ОСОБА_1 так і ФОП ОСОБА_6 перебувають у трудових відносинах з ОСОБА_7 , а тому можливо припустити, що і ФОП ОСОБА_2 є найманим працівником відповідача, судова колегія вважає неприйнятними, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Наведені обставини свідчать, що ані ФОП ОСОБА_1 , ані його працівники не відмовляли податковому органу у проведенні перевірки, а тому відсутні підставі для підтвердження обґрунтованості адмінарешту.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 22 жовтня 2020 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко