Справа № 380/3003/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3003/20 пров. № А/857/8327/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м. Львів, спрощене провадження) у справі № 380/3003/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, апелянт) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в частині не нарахування та не виплати підйомної допомоги у 2015 році, передбачену п. 3 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі місячного грошового забезпечення, та на членів сім`ї в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення;

- стягнути невиплачену підйомну допомогу за 2015 рік у сумі 8781 грн. 50 коп.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій;

- стягнути не доплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що у 2015 році (з урахуванням п.2 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Адміністрації ДПС України від 24.04.2012 року за 276 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.05.2012 року за №773/21086) відповідач протиправно не нарахував та не здійснив виплату позивачу підйомної допомоги у розмірі 8781 грн. 50 коп. Також, позивач зазначав, що щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 та, як вбачається з особистих карток грошового забезпечення позивача за 2015-2018 роки, виплачувалася щомісяця з дня застосування у Держприкордонслужбі Інструкції від 02.02.2016 року за №73 до заступлення змін на законодавчому рівні, що мало місце у березні 2018 року, тобто мала постійний характер, а тому в силу положень ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей повинна була включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2016 та у 2017 роках.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов задоволено частково.

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій;

- стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп;

- в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуюсь з рішенням суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вимоги обґрунтовує тим, що згідно з п.8. Інструкції від 02.02.2016 року за №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, хоча належно повідомлені про дату час та місце розгляду справи.

Відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, наказом начальника 93 прикордонного Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 01.08.2019 року за №208-ос По особовий склад, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби Смільниця, звільненого за підп.а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у запас, з 01 серпня 2019 року.

Із архівної відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 рік, убачається, що у 2015 році відповідачем не здійснено виплату позивачу підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 (та на членів його сімї), який прибув 27.07.2015 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) та з 29.07.2015 року приступив до виконання обов`язків у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ).

Із архівної відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік, вбачається, що у серпні 2016 року відповідачем було здійснено обчислення та виплата грошової допомоги на оздоровлення, проте відповідачем до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 3199 грн. 98 коп.

Із архівної відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік, вбачається, що у серпні 2017 року відповідачем було здійснено обчислення та виплата грошової допомоги позивачу на оздоровлення, проте відповідачем до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 3207 грн. 68 коп.

З такими діями відповідача позивач не погодився, відтак звернувся в суд з позовом.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що перед звільненням додаткова грошова винагорода у 2016-2017 роках, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

При цьому щодо невиплати підйомної допомоги у 2015 році та стягнення невиплаченої підйомної допомоги, то суд зазначав, що відповідно до Особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 рік та архівної відомості за №1 з січня 2015 року по грудень 2015 року позивачу була нарахована та виплачена в жовтні 2015 року підйомна допомога при переміщенні до нового місця служби у сумі 3626 грн. 80 коп. Підстави для виплати підйомної допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї відсутні, оскільки при переміщенні до нового місця служби позивачем не було надано жодних підтверджуючих документів, передбачених п.12 Інструкції (довідки про склад сім`ї, довідки кадрового органу про склад сім`ї, тощо).

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується та при цьому зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року за № 2011-XII, з наступними змінами та доповненнями, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Як передбачено п.1 ст.10-1 даного Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 ч.4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Підпунктом 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (в редакції згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року за №704, яка набрала чинності з 01.01.2016 року) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом під час судового розгляду встановлено, що та не заперечується сторонами, що щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 у 2016 році становила 3199 грн. 98 коп. та у 2017 році -3207 грн. 68 коп.

Однак, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому постановою №889, до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислено грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2017 роках, не включено.

Підставою для виплати позивачу допомоги на оздоровлення, без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди стали положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України за №425 від 20.05.2008 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №37/15228).

Так, за змістом підпункт 3.7.4 пункту 3.7 розділу ІІІ наведеної Інструкції, розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналогічні норми щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року за №73 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за №217/28347.

Разом з тим, застосовуючи вищенаведені Інструкції, як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Поряд з цим, суд зазначає, що частиною четвертою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції, та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Окрім цього, суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 року у вищеозначеній справі Велика палата дійшла наступних висновків:

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як вбачається з обставин справи, перед звільненням додаткова грошова винагорода у 2016-2017 роках, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як наслідок підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп.

Що стосується пропуску строків звернення до суду, то суд зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише з листа Львівського прикордонного загону Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України від 16.03.2020 року за №11/Б-5. Окрім того, суд звертає увагу що підйомна допомога та грошова допомога на оздоровлення за своєю правовою природою відносяться до грошового забезпечення, а тому строки звернення до суду, у відповідності до вимог ч.2 ст.233 КЗпП України, в даному випадку не застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі № 380/3003/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.