Справа № 855/288/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/288/19
УХВАЛА

21 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Державної судової адміністрації України про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за адміністративним позовом кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 169 ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: політична партія «Слуга народу», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: кандидат в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 169 ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльність та дії, визнання протиправною та скасування постанови ЦВК № 1611 від 11.07.2019 року, зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2019 року визнано протиправною та скасовано постанову Центральної виборчої комісії від 11.07.2019 № 1611 «Про скаргу кандидата в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 169 ОСОБА_2 , зареєстровану в Центральній виборчій комісії 9 липня 2019 року за № 21-36-30716». Також судовим рішенням вирішено питання розподілу судових витрат у зв`язку із чим стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2019 року рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2019 року змінено в мотивувальній частині, а в іншій частині залишено без змін.

На виконання цього рішення 21 листопада 2019 року Шостим апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист.

12 жовтня 2020 року до суду надійшла заява Державної судової адміністрації України про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, яка обґрунтовується тим, що виконавчий документ було видано вже після закінчення строку на пред`явлення його до виконання, що позбавило Державну судову адміністрацію України можливості подати його до виконання вчасно.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду заяви, до суду не прибули, при цьому, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 1 Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, за приписами КАС України та Закону № 1404-VIII стягувач, який пропустив строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, має право звернутись до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції із заявою про поновлення пропущеного строку. При цьому, підставою для поновлення строку можуть слугувати лише поважні причини.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012, зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Як наголошувалось вище, рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Так, 21.11.2019 Шостим апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення, який 27.11.2019 направлено до ДСА України.

Як наголошує заявник, подати вказаний виконавчий лист своєчасно не було можливості, оскільки, цей строк сплив 19 жовтня 2019 року, при цьому, видано його стягувачу було лише 21 листопада 2019 року, тобто вже після закінчення граничного строку, що заявник вважає поважною причиною.

Наведені обставини не є спірними і вказують на відсутність ознак протиправної бездіяльності з боку Державної судової адміністрації України.

Разом з тим, на час подання заяви про поновлення строку на подання виконавчого листа до виконання сплив майже рік з часу його видачі судом, при цьому, заявником не надано доказів, які б підтверджували сукупність послідовних дій, спрямованих на вжиття заходів з пред`явлення виконавчого документа № 855/288/19 до примусового виконання як і не зазначено будь-яких причин, які зумовили таку бездіяльність протягом майже року.

Доведення обґрунтованості і поважності пропуску строку звернення із виконавчим листом покладається на особу, яка пропустила цей строк.

З підстав вищенаведеного, враховуючи, що Державною судовою адміністрацією України не наведено ґрунтовних підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 307, 321, 325, 328, 329, 331, 370, 376 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк