Справа № 260/2232/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2020 року м. Ужгород№ 260/2232/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у березні 2017 року, яку передбачено п. 3 ст. 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій";

2) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену у березні 2017 року підйомну допомогу у сумі 2990,55 грн.;

3) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заборгованості з індексації грошового забезпечення у сумі 602,09 грн.;

4) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації у сумі 602,09 грн.;

5) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у червні 2017 року, яку передбачено п. 3 ст. 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій";

6) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену у червні 2017 року підйомну допомогу у сумі 1350,57 грн.;

7) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у серпні 2017 року, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій";

8) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену у серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення у сумі 2990,55 грн.;

9) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. №702, за 2014 - 2018 рр.;

10) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. №702, за 2014 - 2018 рр.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона проходила військову службу у органах Державної прикордонної служби України, зокрема в Мукачівському та Чопському прикордонному загонах, з яких наказами від 17.05.2017 р. №121-ос та від 05 квітня 2018 року №86-ос відповідно виключена зі списків особового складу, усіх видів забезпечення частин, однак повного розрахунку при звільненні не здійснено. Зокрема, не виплачено індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Окрім того, вважає, що відповідачами під час проходження військової служби було неправильно розраховано суми підйомної допомоги та грошової допомоги на оздоровлення, оскільки при їх обрахунку не було враховано щомісячні додаткові грошові винагороди. Такі дії відповідачів вважає протиправними та такими, що порушують гарантоване законодавством право на своєчасне одержання винагороди за працю.

01 липня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву №14/4788 від 01.07.2020 р., відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначив, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється, а тому заявлена позовна вимога в цій частині є безпідставною. Окрім того, зазначає, що кошти ІНФОРМАЦІЯ_5 для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017 2018 роки не надходили, а тому не могли бути виплачені позивачу. Стосовно заявлених позовних вимог за 2014 2016 роки вважає, що такі не можуть бути задоволені з огляду на те, що позивач у вказаний період службу у Чопському прикордонному загоні не проходила. Також вважає безпідставною позовну вимог щодо врахування при розрахунку підйомної допомоги та грошової допомоги на оздоровлення сум щомісячних додаткових грошових винагород, оскільки включення таких не передбачено нормами Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 р. №73.

06 липня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву №14/5149 від 01.07.2020 р., відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема, зазначив, що розмір підйомної допомоги та грошової допомоги на оздоровлення не може бути обрахований з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки таке суперечить нормам Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 р. №73. З приводу позовної вимоги про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення звертає увагу суду на те, що фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, тому вини Мукачівського прикордонного загону щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення нема.

24 липня 2020 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив відповідача 1, відповідно до якого вважає недоречним застосування положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, з огляду на пріоритетність норм законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. Зокрема, чинним законодавством Міністерству оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом до його компетенції не віднесено. Також вважає, що відсутність фінансування не може бути належним обґрунтуванням правомірності не проведення повного розрахунку при звільненні, оскільки таке суперечить практиці Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

28 липня 2020 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив відповідача 2, в якій вказує на безпідставність тверджень про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, оскільки такі спростовуються законодавчими нормами та рішенням Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 від 16 травня 2019 року. Окрім того, вважає недоречним обґрунтування відсутності підстав для виплати вказаної грошової компенсації за період з 2014 по 2016 роки з мотивів не проходження позивачем військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 у спірний період, оскільки таке не звільняє роботодавця від обов`язку провести повний розрахунок при звільненні.

03 серпня 2020 року відповідач 2 надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає про неможливість застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду в зразковій справі №620/4218/18, оскільки дана адміністративна справа не є типовою. Вважає, що саме норми Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України підлягають застосуванню при визначенні розміру щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Державної прикордонної служби, оскільки така є спеціальною нормою та не суперечить положенням загальних норм.

17 серпня 2020 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких вказує не безпідставність невключення Чопським прикордонним загоном сум щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалися одноразові додаткові види грошового забезпечення, оскільки така мала постійний характер та фіксований розмір. Вважає, що положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України прямо суперечать Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі Мукачівський прикордонний загін) №146-ос від 01 серпня 2016 року старшину ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), яка прибула для подальшого проходження служби із 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, м. Мостиська, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення з 30 липня 2016 року.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 №121-ос від 17 травня 2017 року старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ІІ категорії (тип Б), яка вибуває для подальшого проходження служби в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі ІНФОРМАЦІЯ_8 ) виключено із списків особового складу і знято з усіх видів забезпечення з 17 травня 2017 року.

В подальшому відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №102-ос від 18 травня 2017 року старшину ОСОБА_1 , яка прибула для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_3 , м. Мукачево, призначено інспектором прикордонної служби 3 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_9 » І категорії (тип Б).

Наказом начальника 94 прикордонного загону від 05.04.2018 р. №86-ос прапорщика ОСОБА_1 , звільненої з військової служби в запас наказом від 04.04.2018 р. №84-ОС за пп. «а» (як жінка, яка має дитину (дітей) віком до 18 років) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Дані обставини сторонами не заперечуються та не є предметом доказування.

Спір в даній адміністративній справі, в частині, що стосується Мукачівського прикордонного загону, виник з приводу не нарахування та не виплати Мукачівським прикордонним загоном під час проходження ОСОБА_1 військової служби в такому індексації грошового забезпечення, а також виплати підйомної допомоги без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889. В частині, що стосується Чопського прикордонного загону, спір в даній справі виник з приводу виплати підйомної допомоги та грошової допомоги на оздоровлення у серпні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889, а також невиплати при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Нормами ч. 4 ст. 9 Закону №2011 передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 91 Закону №2011 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Окрім того, нормами ч. 1 ст. 91 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Так, як вбачається з особової картки ОСОБА_1 під час проходження військової служби в Мукачівському прикордонному загоні, зокрема, в березні 2017 року, позивачу була виплачена підйомна допомога в розмірі 4984,24 грн.

Окрім того, відповідно до архівної відомості №4692, в червні 2017 року під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 також була виплачена підйомна допомога та матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 4984,24 грн. кожна.

Спір в даній адміністративній справі в частині, що стосується підйомної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення, виник з приводу нарахування та виплати таких без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 р. "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що така щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася Мукачівським та Чопським прикордонними загонами ОСОБА_1 під час проходження нею військової служби.

Положення щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення та підйомна допомога, містить п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року за №73 (далі Інструкція №73).

Разом з тим, застосовуючи положення Інструкції №73, як спеціального нормативно-правового акта, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, суд звертає увагу, що ч. 4 ст. 9 Закону №2011, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінене лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

При цьому судом також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 та в постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, відповідно до яких до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Сторонами не заперечується, що перед звільненням додаткова грошова винагорода грошового забезпечення, на підставі №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідачів в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №889, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як наслідок підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з відповідачів недоплаченої позивачу підйомної допомоги у березні та червні 2017 року у сумах 2990,55 грн. та 1350,57 грн. відповідно, а також допомоги на оздоровлення у серпні 2017 року у сумі 2990,55 грн.

Що стосується правомірності не нарахування та не виплати Мукачівським прикордонним загоном індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок, об`єкти та підстави проведення індексації грошових доходів населення регламентуються нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон).

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, ст. 2 Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ч.ч. 3, 4 ст. 4 Закону).

Нормами ст. 6 Закону встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Індексація доходів населення згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" №2017-III від 05.10.2000 р. відноситься до державних соціальних гарантій та покликана підтримати достатній життєвий рівень громадян та купівельну спроможність їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Норми ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлюють обов`язковість державних соціальних гарантій для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок).

П. 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед яких, грошове забезпечення військовослужбовців.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Основною умовою початку нарахування індексації є встановлення того факту, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Суд зазначає, що відповідач 1 не заперечує відсутність обставин, передбачених ст.4 цього Закону. Навпаки, наданими довідками про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за 2016 2017 рр. відповідач 1 підтверджує, що заборгованість з індексації становить 602,09 грн. (арк. 19 20).

Не нарахування та не виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення Мукачівський прикордонний загін обґрунтовує виключно відсутністю фінансових ресурсів для виплати такої.

Вирішуючи питання правомірності дій відповідача 1 крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд повинен дослідити, чи вчинялися такі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Зазначене кореспондується також з встановленим Конституцією України обов`язком будь-якого суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми ч. 1 ст. 5 Закону встановлюють джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до яких підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Зазначене кореспондується з положеннями п. 6 Порядку, відповідно до якого виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд вважає, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належною підставою невиконання встановленого законом обов`язку здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, гарантує захист власності. Так, зокрема, зазначеною статтею визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зазначене також кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Отже, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що індексація грошового забезпечення також може розглядатися як «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадають під захист, гарантований цією статтею.

Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Аналогічна позиція щодо неправомірності не нарахування та не виплати працівнику індексації грошового забезпечення викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Таким чином, суд вважає, що чинним законодавством України гарантоване право позивача на проведення індексації її грошових доходів у разі настання обставин, передбачених ст. 4 Закону, а наведені відповідачем 1 доводи не позбавляють обов`язку останнього провести таку.

З огляду на вищенаведене суд вважає протиправною бездіяльність Мукачівського прикордонного загону щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а тому позовна вимога в цій частині також підлягає задоволенню.

Стосовно заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Чопського прикордонного загону щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011 за 2014 - 2018 рр., суд зазначає наступне.

Нормами ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011 встановлено, що військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Зазначене право гарантується також положеннями розділу VIIІ Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі Положення).

Так, Додатком 4 до постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 р. №702 затверджено перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, до яких, зокрема, належить посада інспектора прикордонної служби, яку обіймала позивач, що надає їй право на додаткову відпустку у кількості 7 днів.

Вказана обставина сторонами не заперечується. Спір в даній адміністративній справі виник з приводу невиплати Чопським прикордонним загоном при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні вказаної додаткової відпустки за період з 2014 по 2018 роки.

Відповідач 2 не заперечує те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби, в тому числі, в Чопському прикордонному загоні додаткову відпустку, передбачену нормами ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011, не використала.

Правомірність своїх дій відповідач 2 обґрунтовує тим, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється.

Розглянувши правомірність дій Чопського прикордонного закону крізь призму заявлених ним доводів, суд зазначає наступне.

Так, зокрема, ч. 17 ст. 101 Закону №2011 передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до ч. 19 ст. 101 Закону №2011, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII, згідно з яким таким є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Відповідно ч. 14 ст. 101 Закону №2011, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Зазначені положення кореспондуються також з нормами п. 6 підрозділу 8 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 25.06.2018 р. №558 (далі Інструкції).

Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової відпуски. Однак Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набула за період проходження військової служби.

Тому суд вважає, що у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, така переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 101 Закону у періоди, передбачені п.п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 4 ст. 101 Закону №2011.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у зразковій справі щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку військовослужбовцям у період мобілізації у рішення від 16 травня 2019 року (справа №620/4218/18), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за можливе застосувати вищезазначені висновки Верховного Суду також до спірних правовідносин, оскільки в таких проводиться правовий аналіз права військовослужбовців на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки крізь призму ч. 17, 19 ст. 101 Закону №2011. Жодної різниці у порядку надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій, так і тої, що передбачена положеннями ч. 4 ст. 101 Закону №2011, в контексті ч. 17, 19 ст. 101 Закону №2011 суд не вбачає.

Таким чином провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 мала право на отримання при звільненні з Чопського прикордонного загону компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014 2018 роки.

Суд відхиляє посилання відповідача 2 на безпідставність заявлених позовних вимог в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014 2016 роки з мотивів непроходження військової служби у вказаний період у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З цього приводу суд зазначає, що нормами п. 223 Положення встановлено, що у разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем проходження військової служби.

Так, Мукачівським прикордонним загоном підтверджено факт не використання ОСОБА_1 під час проходження військової служби в такому додаткової відпустки, передбаченої положеннями ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011, а тому суд вважає, що така повинна була бути перенесена при переведенні до Чопського прикордонного загону.

Відповідно до п. 225 Положення, у рік звільнення зазначених у пункті 224 цього Положення військовослужбовців, у тому числі тих, які мають дітей, із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

З урахуванням зазначеного, враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Мукачівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ), Чопського прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: вул. Головна, буд. 55а, м. Чоп, Закарпатська область, 89502, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у березні 2017 року, яку передбачено п. 3 ст. 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

3. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) недоплачену у березні 2017 року підйомну допомогу у сумі 2990,55 грн. (Дві тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень 55 коп.).

4. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заборгованості з індексації грошового забезпечення у сумі 602,09 грн.

5. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) заборгованість з індексації у сумі 602,09 грн. (Шістсот дві гривні 09 коп.).

6. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у червні 2017 року, яку передбачено п. 3 ст. 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

7. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) недоплачену у червні 2017 року підйомну допомогу у сумі 1350,57 грн. (Одна тисяча триста п`ятдесят гривень 57 коп.).

8. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у серпні 2017 року, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

9. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) недоплачену у серпні 2017 року грошову допомогу на оздоровлення у сумі 2990,55 грн. (Дві тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень 55 коп.).

10. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. №702, за 2014 - 2018 рр.

11. Стягнути з Чопського прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. №702, за 2014 - 2018 рр.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII Перехідних положень КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

Суддя Р.О. Ващилін