Справа № 520/12596/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 р. № 520/12596/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6727-9451/К-02/8-2000/20 від 28.08.2020 р. про відмову в приз наченні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення дострокової пенсії, тобто - з 30.06.2020 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6727-9451/К-02/8-2000/20 від 28.08.2020 р. про відмову в приз наченні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона має право на дострокове призначення пенсії за віком як матір, що виховує дитину ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю та якому у віці 9 років призначили статус інваліда з дитинства та, одночасно, станом на день подачі заяви - 30.06.2020 має страховий стаж більше 15 років та досягла 50-ти річного віку. Стверджує, що наявність обставин, з якими законодавець пов`язує виникнення у позивача вказаного права підтверджуються належними доказами, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.09.2020 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, 02.10.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив, що підстав для призначення позивачу дострокової пенсії немає, оскільки в наданому позивачем висновку ЛКК № 383 від 14.05.2020, виданого КПП "Міська дитяча поліклініка № 1" Харківської міської ради вих. № 01-10/299 від 14.05.2020, не зазначено, що син заявниці ОСОБА_2 мав медичні показання для визначення його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Відтак, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 30.06.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №2910 від 10.07.2020 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Підставою відмови зазначено те, що в наданому позивачем висновку ЛКК № 383 від 14.05.2020, виданого КПП "Міська дитяча поліклініка № 1" Харківської міської ради вих. № 01-10/299 від 14.05.2020, не зазначено, що син заявниці ОСОБА_2 мав медичні показання для визначення його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Також не надано документ про визнання дитини інвалідом.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6727-9451/К-02/8-2000/20 від 28.08.2020 р. на запит позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення дострокової пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено право на пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Так, відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої вказаної статті право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме осіб з інвалідністю з дитинства.

Слід зазначити, що визначення терміну «осіб з інвалідністю з дитинства» не міститься ані в Законі № 875-ХІІ, ані в Законі № 2109-III . При цьому зі змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок 22-1) документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Згідно із пунктом 2.18 Порядку № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі №501/2838/16-а (провадження №К/9901/23238/18), у постанові від 14 лютого 2019 року у справі №216/2437/16-а (провадження №К/9901/20559/18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , досягла 50-ти річного віку, має загальний страховий стаж роботи понад 15 років, що не заперечується відповідачем, та є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому у віці 9 років встановлена інвалідність.

Факт здійснення догляду позивачем за ОСОБА_2 до шестирічного віку підтверджується фактом спільного проживання дитини з матір`ю, про що свідчать наявний в матеріалах справи висновок ЛКК №383 від 14.05.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , перебував під наглядом фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради з народження та копією паспорта позивача серії НОМЕР_2 , відповідно до відомостей якого місце реєстрації ОСОБА_1 з 05.10.1990 р АДРЕСА_1 .

При розгляді документів позивач будь-яких зауважень щодо даного твердження відповідачем не встановлено.

На підтвердження факту визнання ОСОБА_2 особою з інвалідністю з дитинства позивачем надано до пенсійного фонду та до суду наступні документи, зокрема: вищевказаний висновок ЛКК №383 від 14.05.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував під наглядом фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради з народження та довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №012744 від 01.11.2009, про встановлення третьої групи інвалідності з 01.11.2009, причина інвалідності - інвалід дитинства.

Тобто, вказані документи підтверджують той факт, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства з 05.05.1997 (у віці 9 років).

Як встановлено судом та підтверджено належними доказами, зазначені документи надавалися відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

Аналізуючи вказані норми закону, враховуючи, що позивачем було надано належні та допустимі докази, якими підтверджується, що ОСОБА_2 за медичними показаннями визнаний особою з інвалідністю з дитинства, досягненням позивачкою віку 50 років та з урахуванням достатнього страхового стажу позивача для призначення дострокової пенсії, суд приходить до висновку, що рішення №2910 від 10.07.2020 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято в порушення вимог норм чинного законодавства.

При чому, суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналізуючи дані положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Проте, керуючись, положенням ч.2 ст.9 КАС України, передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом при розгляді справи встановлено, що в порушення вимог норм закону відповідач протиправно не здійснив призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим суд для повного та всебічного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2910 від 10.07.2020 р. про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо частини позовних вимог про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6727-9451/К-02/8-2000/20 від 28.08.2020 р. про відмову в приз наченні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , суд зауважує, що вказаний лист не є рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, а є відповіддю на адвокатський запит позивача, яким повідомлено про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та носить інформативний характер, у зв`язку з чим у вказаній частині вимог слід відмовити.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відтак, відповідач повинен був призначити позивачу пенсію з 30.06.2020 р., як матері особи з інвалідністю з дитинства, прийнявши відповідне рішення.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оскільки відповідачем не доведено належним чином правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення дострокової пенсії, тобто - з 30.06.2020 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Представником позивача заявлено клопотання про відшкодування витрат на судовий збір в розмірі 840,80 грн. та професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. в даній справі.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат представником позивача, адвокатом Т.Г.Кузьміною, надано до суду:

копію договору про надання юридичних (адвокатських) послуг №49 від 27.07.2020р., який укладений між Адвокатським об`єднанням «FЕMIDA» в особі адвоката Кузьміної Т.Г. та ОСОБА_1 (а.с.25-26);

акт виконаних робіт від 14.09.2020 р. №б/н, за яким виконанні послуги з: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо наявності правових підстав для подання позовної заяви (30 хв. 1000,00 грн.); ознайомлення та правовий аналіз документів (медичних довідок: зокрема, довідки до акта огляду МСЕК; висновку ЛКК тощо) (1 год. 1000,00 грн.); складання заяви про призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства (1 год. 30 хв. 2500,00 грн.); пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, а також практика Верховного Суду (1 год. 1500,00 грн.); збір доказів, опрацювання правової позиції у справі за позовом Клієнта (1 год. 1500,00 грн.); складання позовної заяви про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії (2 год. 2500,00 грн.). Згідно акту мінімальна заробітна плата складає 5000,00 грн./50% (за годину роботи адвоката) = 2500,00 грн. (витрати на годину роботи адвоката (а.с.29);

- квитанція до прибуткового касового ордера №49 від 27.07.2020 р. на суму 10000,00 грн. (а.с.31).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат з правничої допомоги, суд зазначає наступне.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАСУ).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ).

Відповідно до ч.3, ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4, 5 ст.134 КАСУ).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 9 статті 139).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне поручения з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у Постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного та перевіривши надані представником позивача докази судом встановлено, що надані представником позивача документи складені належним чином, однак, враховуючи вищевикладену позицію Верховного Суду та Європейського суду з прав людини з приводу обґрунтованості та співмірності розміру витрат, суд зазначає, що витрати на загальну суму 10000,00 грн. по відношенню предмету спору та складності справи є необґрунтовано завищеними.

Суд вважає за можливе прийняти до уваги наведені рекомендації під час вирішення питання суми відшкодування судових витрат на правничу допомогу, оскільки справа ухвалою суду від 04.05.2020 р. була віднесена до малозначних та розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Крім того, складання заяви про призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства (1 год. 30 хв. 2500,00 грн.) взагалі не стосуються витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, збиранням доказів та не є правничою допомогою, наданою протягом розгляду справи, оскільки до подання зазначеної заяви між позивачем та відповідачем взагалі не виникало будь-яких публічно-правових відносин та не відбувалось порушень прав позивача.

Щодо збору доказів (1 год. 1500,00 грн.), суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про виконання зазначених робіт зі збирання доказів.

При цьому, дії зі складання позовної заяви адвокатом включають в себе ознайомлення та правовий аналіз документів, як передумова її складання.

Отже, дослідивши подані адвокатом докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем, перевіривши на відповідність критерію розумності і співмірності їх розміру предмету, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу на суму 4000,00 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, код 14099344) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2910 від 10.07.2020 р. про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення дострокової пенсії, тобто - з 30.06.2020 р.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, код 14099344) суму сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин