Справа № 640/19436/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Київ № 640/19436/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправною та скасування постанови.

Адвокат Редько С.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни з примусового виконання виконавчого напису від 30.05.2018 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.

Ухвалою суду від 25.08.2020 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження", оскільки позивач як боржник зареєстрована та проживає в місті Кам`янське Дніпропетровської області, жодного майна в місті Києві немає.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. подала до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника.

Третя особа правом на подання заяви по суті не скористалась.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяв клопотань не подали. Судом продовжено розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 30.05.2018 №4542 прийнято постанову від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187.

Виконавче провадження відкрито за заявою Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" від 12.07.2018 №63110 про відкриття виконавчого провадження виконавчого напису нотаріуса від 30.05.2018, номер в реєстрі №4542.

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними та приватними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу (частина перша). Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України (частина друга).

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, серед іншого, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів": виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (частина перша). Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частина друга).

Як убачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" подано заяву від 12.07.2018 про примусове виконання рішення, відповідно до якої стягувач просив відкрити виконавче провадження за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника, карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

Згідно з копією паспорта позивача, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса зазначена в постанові від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187.

Відповідно до кредитного договору від 13.02.2014 №27173883, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (місцезнаходження 83001, місто Донецьк, вулиця Університетська, будинок 2А) та ОСОБА_1 грошові суми зараховуються на рахунок обліку коштів для погашення заборгованості № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ "ПУМБ" в м. Донецьк, з якого далі списуються у рахунок повернення кредиту та сплати комісії за надання банком позичальнику пакету послуг по видачі кредиту, процентів.

Згідно зі статтею 1066 Цивільного кодексу України: за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша); положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" 05.04.2001 №2346-III (зі змінами) поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Законом України "Про виконавче провадження" встановлено: звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (перше речення частини першої статті 48); на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (частина четверта) статті 48); арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 56).

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Зі змісту заяви стягувача від 12.07.2018 про примусове виконання рішення не вбачається, який саме рахунок відкрито позивачу та не зазначено, що на вказаному рахунку знаходяться кошти.

Згідно з довідкою ПАТ "ПУМБ" без номера та дати, що надана приватним виконавцем Павелків Т.Л., банк підтверджує, що у клієнта ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_1 від 13.02.2014 в валюті гривня, відкритий в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

Водночас матеріали справи не містять доказів наявності коштів на рахунку № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк", що давало би підстави вважати їх майном боржника, відповідно, місцезнаходженням майна боржника.

За частиною сьомою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" в разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження та наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження №56776187 приватним виконавцем Павелків Т.Л. арешт на рахунок позивача № НОМЕР_1 не накладався.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач прийняв постанову від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187 без достатніх підстав, оскільки місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , доказів наявності майна у боржника у місті Києві матеріали судової справи не містять, відкриття банком-стягувачем рахунку на ім`я боржника в банку, місцезнаходження якого в місті Києві, не є достатньою підставою для висновку про наявність у боржника майна в місті Києві.

Стосовно доводів представника позивача щодо неналежного повідомлення приватним виконавцем боржника про відкриття виконавчого провадження, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідачем надано копію поштового відправлення від 18.07.2018 щодо направлення боржнику поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_2 , яке повернулось відправнику.

Частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, приватним виконавцем Павелків Т.Л. належним чином повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження №56776187.

Відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено десятиденний строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Заява обґрунтована тим, що постанова від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187 надіслана боржнику 16.7.2018 рекомендованим поштовим відправленням відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

До заяви додано копію рекомендованого повідомлення, за змістом якого поштове відправлення надсилалось ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Представником позивача зазначено, що про постанову від 16.07.2018 щодо відкриття виконавчого провадження №56776187 позивач дізналась 07.08.2020, коли отримала відповідь на адвокатський запит.

До позову додано адвокатський запит від 27.07.2020, лист приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 03.08.2020 з додатками, в тому числі, оскаржувана постанова, а також копія конверта. в якому надійшла відповідь на адвокатський запит.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

За змістом наведених норм, десятиденний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. На думку суду, помилковими є ототожнення відповідачем правового регулювання належної обізнаності боржника про початок примусового виконання рішення в разі надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення згідно зі статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" з правовим регулюванням обізнаності позивача про порушення прав, інтересів, що передбачено наведеними нормами КАС України.

Судом установлено отримання 07.08.2020 позивачем оскаржуваної постанови від 16.07.2018 у виконавчому провадженні №56776187, інших доказів про те, що позивачу було відомо чи могло бути відомо про виконавче провадження матеріали судової справи не містять, приватним виконавцем не зазначено про наявність доказів, які б доводили обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження, наприклад, вчинення виконавчих дій, про які відомо боржнику, надіслання та отримання інших документів щодо виконавчого провадження, тощо.

Позов подано до суду поштовим зв`язком 14.08.2020, тобто в межах десятиденного строку з дня, коли позивач отримала оскаржувану постанову 07.08.2020.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідачем подано заперечення щодо обґрунтованості, співмірності суми витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, оскільки відповідно до акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 27.07.2020 №37-20 гонорар сплачується за 1 годину роботи адвоката, водночас мінімальний розмір оплати праці за одну годину роботи становив 28,31 грн. згідно з Законом України "Про Державний бюджет 2020 рік", у редакції до 01.09.2020, відповідно розмір гонорару адвоката, що становить 1000 грн. за годину багаторазово перевищує мінімальний розмір, встановлений державою, що є неспівмірним. Відповідачем вказано, що квитанція до прибуткового касового ордера, яка надана представником позивача, не містить відмітки банку, а тому не є доказом понесення витрат.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя).

За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частиною п`ятою статті 134 КАС України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається з наданої суду копії договору про надання професійної правничої допомоги від 27.07.2020 №37-20, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Редько С.М., адвокат прийняв на себе зобов`язання з надання правової допомоги (адвокатські послуги) (підпункт 1.1 пункту 1 договору). Сторони за цим договором домовились, що послуги адвоката надаються клієнту з розрахунку: 1 година роботи 1000,00 грн., складання процесуального документа - 500,00 грн. за один аркуш; участь в судовому засіданні - 1200,00 грн. (підпункт 4.1, пункту 4 договору). За послуги що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі передбаченому актом виконаних робіт, що є невід`ємним додатком до даного договору (підпункт 4.3 пункту 4 договору).

До позовної заяви надано акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 27.07.2020 №37-20, відповідно до якого адвокат в порядку та на умовах, визначених договором від 27.07.2020 №37-20 надав правову допомогу (адвокатські послуги), а клієнт прийняв правову допомогу з питань врегулювання відносин по захисту прав та законних інтересів ОСОБА_1 <…>:

- дослідження постановлених клієнтом завдань; вивчення правової природи спірних правовідносин, наявних доказів, витребування необхідних доказів від клієнта; дослідження чинної судової практики по спірним правовідносинам 1 година - 1000,00 грн.;

- складання процесуального документа - клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови від 16.07.2018 про відкриття виконавчого провадження №56776187, три аркуші - 1500,00 грн.;

- складання процесуального документа - позовної заяви, сім аркушів - 3500,00 грн.

В матеріалах адміністративної справи наявний ордер на надання правової допомоги серії АЕ №1025403 від 14.08.2020 та квитанція до прибуткового касового ордера від 14.06.2020 №6 на суму 6000,00 грн.

Отже, підтвердженою є сплата позивачем 6000,00 грн. на професійну правничу допомогу за договором від 27.07.2020 №37-20, який укладено з адвокатом Редько С.М. Суд відхиляє доводи відповідача про неналежність такого доказу на підтвердження сплати 6000,00 грн., оскільки додана представником позивача квитанція до прибуткового касового ордера містить необхідні реквізити, визначені Додатком 2 до "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, серед яких відсутній такий обовязковий реквізит як відмітка банку.

Як уже вказувалось, відповідач заперечила обґрунтованість визначеної адвокатом суми 6000,00 грн. та вказала про її неспівмірність, навівши для прикладу встановлений Законом України "Про Державний бюджет 2020 рік" мінімальний розмір оплати праці за одну годину роботи становив 28,31 грн.

На думку суду, особа, яка звернулась за правничою допомогою та адвокат самі визначають умови договору щодо надання відповідних послуг, у тому числі підстави та порядок визначення сум гонорару адвоката. Разом з тим, за змістом наведених норм КАС України, розмір витрат на правничу допомогу має ґрунтуватись на детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Визначивши розмір гонорару в залежності від витраченого часу, адвокатом на підтвердження витраченого часу вказано в акті від 27.07.2020 №37-20 види робіт, які ним здійсненні, а також вид складеного документа та кількість аркушів.

Відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У даному випадку спірні відносини тривали з 2018 року, предметом спору є немайнова вимога щодо визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса в зв`язку з помилковим висновком про наявність майна у боржника у місті Києві, що призвело до порушення правил територіальної діяльності приватного виконавця.

З огляду на предмет спору, важливість справи для позивача, зважаючи на заперечення відповідача щодо неспівмірності гонорару адвоката в розрахунку за одну годину, суд вважає, що на користь позивача підлягають присудженню витрати на професійну правничу допомогу за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни у розмірі 2500,00 грн. (500 грн. - за дослідження постановлених клієнтом завдань; вивчення правової природи спірних правовідносин, наявних доказів, витребування необхідних доказів від клієнта; дослідження чинної судової практики по спірним правовідносинам; 500,00 грн. - складання клопотання про поновлення процесуального строку; 1500,00 грн. - складення позовної заяви).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція від 12.08.2020 №034410032). Оскільки, позов задоволено повністю, то на користь позивача необхідно присудити понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. та 2500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни.

Керуючись статтями 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни від 16 липня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №56776187.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) судових витрат на професійну правничу допомогу за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місцезнаходження: 01135, місто Київ, вулиця Златоустівська, будинок 55, офіс 61).

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Судові рішення за наслідками розгляду судом першої інстанції справи, визначеної статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець