Справа № 260/1895/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1895/20 пров. № А/857/11097/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Іщук Л.П.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року (рішення ухвалене у м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження, судом у складі головуючого судді Калинич Я.М., повний текст рішення суду складений 27 липня 2020 року) у справі № 260/1895/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці Державної митної служби України щодо відмови у видачі (поверненні) транспортного засобу - легкового автомобіля марки "Ford Focus", реєстраційний номерний знак Румунії НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення згідно постанови Закарпатського Апеляційного суду у справі №208/9407/19, за заявою від 02 квітня 2020 року, яка подана Скляром А.Л. , в інтересах ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача видати (повернути) легковий автомобіль марки "Ford Focus", реєстраційний номерний знак Румунії НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення, на виконання Постанови Закарпатського Апеляційного суду у справі №208/9407/19, транспортного засобу, за заявою (з доповненнями) від 01.04.2020 р., ОСОБА_1 , або його представнику (адвокату) Скляру Артуру Ласловичу , без нарахування витрат за зберігання транспортного засобу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що про неможливість оформлення довіреності у нотаріуса відповідача було повідомлено в телефонному режимі так і заявою від 03.04.2020 року. Також позивач вказує, що до митниці було доведено прохання про видачу автомобіля Скляру А.Л. саме як захиснику (адвокату), а не як представнику за довіреністю. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що предметом Угоди про надання правничої допомоги від 05.07.2019 року є як надання правничої допомоги, так і здійснення представництва адвокатом, тобто виконавець за цією угодою може діяти як адвокат (при здійсненні захисту), так і надавач правової допомоги (без статусу адвоката), тому відповідно спосіб підтвердження повноважень виконавця за цією угодою та його статусу обирається залежно від виконуваних функцій за угодою. Окрім цього, вказані положення угоди жодним чином не можуть виключати чи обмежувати порядок підтвердження повноважень у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Також ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Таким чином, вказаною статтею передбачено можливість підтвердження повноважень адвоката шляхом подання хоча б одного документа з вище перерахованих. Отже, Скляр А.Л. звертаючись до митниці з відповідними заявами діяв як адвокат, оскільки саме від імені адвоката подавалися та підписувались вказані заяви, а також на підтвердження повноважень до цих заяв додавалася копія Угоди про надання правничої допомоги та здійснення представництва адвоката від 05.07.2019 року.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Румунії, мешканець АДРЕСА_1 , працюючий лікарем асистентом у лікарні м. Залау, притягнутий до адміністративної відповідальності як такий, що вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду, постановою від 05.09.2019 року наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 4763 гривень, з конфіскацією цигарок і транспортного засобу марки "Ford Focus", реєстраційний номер Румунії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення, вартістю 57425,65 гривень.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.03.2020 року постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.09.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 483 МК України, змінено; в частині конфіскації транспортного засобу марки "Ford Focus", реєстраційний номер Румунії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення, вартістю 57425 грн. 65 коп. скасовано, а в решті залишено без змін. Транспортний засіб марки "Ford Focus", реєстраційний номер Румунії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення, вартістю 57425 грн 65 коп, повернути ОСОБА_1 або його представнику (а. с. 9-10).

01.04.2020 року адвокатом Скляр А.Л. до Закарпатської митниці ДФС подано заяву про повернення транспортного засобу - легковий автомобіль марки "Ford Focus", реєстраційний номер Румунії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення (а.с.11). До такої заяви було додано: - копію Постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2020 року, в справі №208/9407/19; - копію Угоди про надання правничої допомоги та здійснення представництва адвокатом від 05 липня 2020 року (а. с. 11).

02 квітня 2020 року адвокатом Скляр А.Л. до в.о. Закарпатської митниці ДФС України Віктору Іванусу було подано заяву про видачу громадянину Румунії ОСОБА_1, майно - транспортний засіб - легковий автомобіль марки "Ford Focus", реєстраційний номерний знак Румунії НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення., який був вилучений відповідно згідно протоколу про порушення митних правил №3359/30500/19, від 09 липня 2019 року, який підлягає поверненню відповідно до Постанови Закарпатського Апеляційного суду від 23 березня 2020 року, в справі №208/9407/19, після проведення плати за зберігання та митного оформлення, з метою вивезення даного транспортного засобу за межі митної території України, через пункт пропуску "Неветленфолу". До заяви було долучено: Постанову Ужгородського міськрайонного суду в справі про порушення митних правил №308/9407/19; Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2020 року, в справі №208/9407/19; квитанцію про сплату штрафу; копію паспорта ОСОБА_1 (а. с. 12).

03 квітня 2020 року адвокатом Скляр А.Л. на ім`я в.о. Закарпатської митниці ДФС України Віктора Івануса було подано лист, в якому Скляр А.Л. повідомив, що абз. 3 резолютивної частини Постанови Закарпатського Апеляційного суду від 23 березня 2020 року, в справі № 308/9407/19, суд надав можливість повернути майно ОСОБА_1 або його представнику, згідно з абз.1 вступної частини Постанови Закарпатського Апеляційного суду від 23 березня 2020 року, в справі № 308/9407/19, захисником ОСОБА_1 є адвокат - Скляр Артур Ласлович, а тому повернення цього майна Скляру А.Л. не суперечитиме постанові суду. Також повідомив, що ОСОБА_1 надав представнику довіреність від 03.04.2020 року на отримання вказаного майна, скан-копію яку надав, зазначивши, що оригінал такої може бути наданий тільки після скасування протиепідемічних обмежень. Просив, для забезпечення виконання Постанови Закарпатського Апеляційного суду від 23 березня 2020 року, в справі №308/9407/19, уникнення порушення прав та спричинення майнових втрат ОСОБА_1 , видати легковий автомобіль марки "Ford Focus", реєстраційний номер Румунії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення представнику - Скляру А.Л. (а. с. 13-14).

Листом від 14.04.2020 року за №7.7-08-1/7.7-21/28/2015 Закарпатська митниця Держмитслужби ДМС України, за підсумком розгляду заяв Скляр А.Л. стосовно повернення майна, вилученого у справі про ПМП від 09 липня 2019 року №3359/30500/19, повідомила, що для отримання майна, вилученого у справі про порушення митних правил від 09.07.2019 №3359/30500/19, заявнику необхідно звернутись до Закарпатської митниці Держмитслужби з заявою та надати оригінал або належним чином завірену копію довіреності від ОСОБА_1 на право отримання майна (а. с. 15-16).

Вважаючи бездіяльність Закарпатської митниці Державної митної служби України щодо відмови у видачі (поверненні) транспортного засобу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що адвокатом Скляр А.Л. не надано належних документів та не підтверджено в установленому порядку повноважень на отримання ним майна, яке належить гр. ОСОБА_1 .

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Частиною 1 ст. 498 МКУ регламентовано, що особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

На виконання приписів обумовленої норми МК України, під час розгляду справи №208/9407/19 про порушення митних правил, позивач скористався юридичною допомогою захисника - адвоката Скляр А.Л., повноваження якого підтверджувались договором про надання правової допомоги.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Таким чином, законом передбачена можливість посвідчення повноважень адвоката на надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру, довіреності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність надається у вигляді: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Водночас, колегією суддів встановлено, що надана суду та відповідачу копія угоди про надання правничої допомоги та здійснення представництва адвокатом від 05.07.2019 року, яка долучена адвокатом позивача до заяви на отримання транспортного засобу від 01.04.2020 року, не містить повноважень обумовленого адвоката на отримання будь-якого майна, належного позивачу, в тому числі на отримання вказаного вище транспортного засобу.

Як наслідок приведені положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та зміст Угоди про надання правничої допомоги та здійснення представництва інтересів позивача адвокатом від 05.07.2019 року не наділяють адвоката Скляр А.Л. повноваженнями на отримання вчинення юридично значущих дій на території України з отримання належного позивачу майна.

Наказом Міністерства Фінансів України №627 від 30.05.2012 року затверджено Порядок роботи складу митниці ДФС, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 3 липня 2012 р. за № 1097/21409.

Відповідно до п. 9.8 вказаного порядку зі складу Митниці Товари, видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці здійснюється за умови подання документів, що засвідчують особу (повноваження особи).

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно наявності у адвоката Скляр А.Л. повноважень на отримання належного позивачу майна на підставі наданої відповідачу угоди про надання правничої допомоги та здійснення представництва інтересів позивача адвокатом від 05.07.2019 року.

Стосовно ж скан-копії довіреності від 03.04.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 уповноважує Скляр Артура Ласловича на отримання від Закарпатської митниці ДФС належного йому майна - транспортного засобу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 р. № 2709-ІV (далі - Закон №2709-ІV ) порядок видачі, строк дії такої довіреності, припинення та правові наслідки її припинення визначаються правом держави, в якій довіреність видана. Форма довіреності як правочину згідно зі ст. 31 Закону про МПП за загальним правилом вважається дотриманою, якщо вона відповідає праву, що застосовується до змісту довіреності, або праву місця видачі довіреності. Інші правила щодо вимог до форми довіреності можуть встановлюватися міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Водночас, стаття 32 названого Закону передбачає, що в разі відсутності вибору права, яке застосовується до змісту правочину (довіреності), застосуванню підлягає право, яке має найбільш тісний зв`язок з правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження. Правила визначення вирішального виконання передбачені ст. 44 Закону №2709-ІV.

Так, пункт 13 ч. 1 ст. 44 обумовленого Закону передбачає, що за договором доручення стороною, чиє виконання має вирішальне значення, є повірений. Тобто, коли йдеться про вчинення юридично значущих дій на території України на підставі довіреності, за якою представниками є громадяни або юридичні особи України, зміст такої довіреності має відповідати вимогам законодавства України, зокрема статей 244- 249 Цивільного кодексу України. З цим висновком кореспондують положення ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. № 3425-XІІ (далі - Закон про нотаріат) та п. 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

30.10.2006 року набув чинності договір між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах, ратифікований 07.09.2005 року.

Відповідно до ст. 13 названого міжнародного договору документи, що були складені або засвідчені установою юстиції однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та підписом компетентної особи, дійсні на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що завірені компетентними установами. Документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні документи, користуються і на території другої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів.

Статтею 31 названого міжнародного договору передбачено, що правовідносини стосовно рухомого та нерухомого майна регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої відповідно розташоване нерухоме чи знаходиться рухоме майно. Віднесення майна до нерухомого чи рухомого здійснюється відповідно до законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої розташоване або знаходиться таке майно.

На підставі приведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що нормами міжнародної угоди та національного законодавства не віднесено надану відповідачу скан-копію довіреності (ймовірно підписану позивачем) до переліку документів на підставі яких допускається вчинення юридично значущих дій на території України.

З огляду на обумовлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в діях посадових осіб митниці відсутні ознаки протиправності, натомість такі діяли в межах наданих їм повноважень та у відповідності до чинного законодавства, а тому суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Закарпатської митниці Державної митної служби України щодо відмови у видачі (поверненні) транспортного засобу - легкового автомобіля марки "Ford Focus", реєстраційний номерний знак Румунії НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення згідно Постанови Закарпатського Апеляційного суду у справі №208/9407/19, за заявою від 02 квітня 2020 року, яка подана Скляром А.Л. , в інтересах ОСОБА_1 .

Оскільки позовна вимога про зобов`язання Закарпатську митницю Державної митної служби України видати (повернути) легковий автомобіль марки "Ford Focus", реєстраційний номерний знак Румунії НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2008 року виготовлення, на виконання Постанови Закарпатського Апеляційного суду у справі №208/9407/19, транспортного засобу, за заявою (з доповненнями) від 01.04.2020 р., ОСОБА_1 , або його представнику (адвокату) Скляру Артуру Ласловичу , без нарахування витрат за зберігання транспортного засобу, є похідною від основної позовної вимоги, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі № 260/1895/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.