Справа № 140/2810/19
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 140/2810/19

адміністративне провадження №К/9901/36174/19, №К/9901/3058/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів: Кравчука В.М., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги Свято-Михайлівської релігійної громади Української православної церкви села Несвіч Луцького району Волинської області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 у складі колегії суддів: Качмара В.Я. (суддя-доповідач), Большакової О.О., Кушнерика М.П. та на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 у складі судді Ковальчук В.Д. і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у складі колегії суддів: Качмара В.Я. (суддя-доповідач), Большакової О.О., Кушнерика М.П. у справі №140/2810/19 за позовом Свято-Михайлівської релігійної громади Української православної церкви села Несвіч Луцького району Волинської області до Волинської обласної державної адміністрації, Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, скасування державної реєстрації статуту, скасування реєстраційних дій, відновлення державної реєстрації статуту

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. 17.09.2019 Свято-Михайлівська релігійна громада Української Православної церкви села Несвіч Луцького району Волинської області (далі - позивач, Релігійна громада) звернулася до суду позовом до Волинської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 1, ОДА), Управління культури, з питань релігії та національностей ОДА (далі - відповідач 2, Управління) в якому просила:

1.1. визнати протиправним та скасувати розпорядження ОДА "Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції" від 18.03.2019 №134 в частині підпункту 3 пункту 1, яким зареєстровано зміни до статуту Релігійної громади в новій редакції за новою назвою релігійна організація "Свято-Михайлівська релігійна громада Православної церкви України села Несвіч Луцького району Волинської області" (далі - Релігійна організація);

1.2. скасувати державну реєстрацію нової редакції статуту за новою назвою Релігійна організація;

1.3. скасувати реєстраційні дії Управління:

-від 20.03.2019 щодо проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи в частині зміни повного найменування (реєстраційна дія №3001596), щодо проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в частині зміни додатково підписантів (реєстраційна дія №4001596), щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (реєстраційна дія №5001596);

-від 16.07.2019 щодо проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи в частині зміни органу управління (реєстраційна дія №6001596);

1.4. відновити державну реєстрацію статуту Релігійної громади, ухваленого загальними (парафіяльними) зборами віруючих громадян 19.11.2017 та зареєстрованого в новій редакції розпорядженням голови ОДА від 28.12.2017 №674.

2. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі. Роз`яснено, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського процесуального судочинства, а також те, що враховуючи норми частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позивач повинен звернутися з цим позовом до Господарського суду Волинської області.

3. Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

4. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Релігійної громади на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №910/8132/19.

4.1. Постановляючи вказану ухвалу суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявні підстави для зупинення провадження у справі, визначені пунктом 5 частини 2 статті 236 КАС України, оскільки правовідносини у справі №910/8132/19, яка прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду та у справі, що розглядається, є подібними, а встановлення фактів під час її розгляду може вплинути на наслідки розгляду цієї справи.

5. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2019 провадження у даній справі було поновлене.

6. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 змінено ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019, виключивши абзац третій її резолютивної частини, а в решті - залишено без змін.

6.1. В основу висновків судів попередніх інстанцій про необхідність відмови у відкритті провадження у справі покладено те, що спір у цій справі стосується прав та інтересів Релігійної громади і її учасників на канонічне підпорядкування, а заявлені позовні вимоги спрямовані на захист цивільного права. Тому, на переконання судів, даний спір має вирішуватись за правилами господарського судочинства, що відповідає правим висновкам, викладеним у постанові Верховного суду від 19.12.2018 у справі №806/3462/14. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції наголосив, що суд першої інстанції невірно визначив суд, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, оскільки частиною 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спори, у яких відповідачем виступають обласні державні адміністрації розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

7. Позивач подав касаційну скаргу на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

7.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів даної касаційної скарги зводяться до порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права. Зокрема, посилається на те, що правовідносини у справі №910/8132/19 і у цій справі є відмінними, а тому встановлення фактів під час її розгляду не могло вплинути на наслідки розгляду цієї справи.

7.2. Відповідачами відзиву на вказану касаційну скаргу подано не було.

8. Крім того, позивач подав касаційну скаргу на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

8.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів даної касаційної скарги зводяться до порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Зокрема, посилається на те, що переданий на вирішення суду спір не має ознак приватно-правового та стосується оскарження рішень і дій відповідачів як суб`єктів владних повноважень.

8.2. Відповідач 1 подав відзив на вказану касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. На обґрунтування відзиву зазначає, що на його думку оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, тому вважає доводи касаційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

8.3. Відповідачем 2 відзиву на вказану касаційну скаргу подано не було.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

9. Під час розгляду касаційних скарг колегія суддів враховує норми частин 1-2 статті 341 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

10. Положеннями статті 236 КАС України розмежовані підстави, за умови настання яких суд має право зупинити провадження, а також, з настанням яких, суд зобов`язаний вчинити дану процесуальну дію.

11. Так, згідно з пунктом 5 частини 2 статті 236 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

12. Попри те, що КАС України не містить визначення терміну "подібні правовідносини", його тлумачення було наведене Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі №802/3999/15-а та від 03.07.2019 у справі №826/27404/15, за змістом яких подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (наприклад, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

13. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 прийнято до розгляду справу №910/8132/19 за позовом ОСОБА_1 до "Релігійної громади Свято-Георгіївської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) с. Яполоть Костопільського району Рівненської області", Рівненської обласної державної адміністрації, державного реєстратора Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації Кир`янчука О.Б. про визнання недійсним рішення, оформленого протоколом №1 від 10.02.2019 парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Георгієвської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Яполоть Костопільського району, скасування розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації №255 від 26.03.2019 "Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції" в частині реєстрації статуту Релігійної громади Свято-Георгієвської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Яполоть Костопільського району в новій редакції з новою юридичною назвою, скасування рішення державного реєстратора Кир`янчука О.Б. про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи №6000429 від 02.04.2019 та про внесення змін до відомостей про юридичну особу №7000429 від 02.04.2019 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2019 та ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.06.2019.

14. Отже, за предметом оскарження, а відтак за об`єктом і предметом правового регулювання, а також умовами застосування правових норм, справа №910/8132/19 може вважатись такою, що виникла з подібних правовідносин, що й дана справа. Та обставина, що позивачем у справі №910/8132/19 є фізична особа - член релігійної громади, а у даній справі - безпосередньо Релігійна громада, не впливає на відмінність спірних правовідносин, які по своїй суті залишаються такими, що стосуються оскарження реєстрації змін до статутів релігійних громад.

15. Тому, колегія судді Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що були наявними підстави, що передбачені пунктом 5 частини 2 статті 236 КАС України, які надавали суду апеляційної інстанції право зупинити провадження у даній справі.

16. За приписами статті 350 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

17. З огляду на наведене, касаційна скарга Релігійної громади підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 - залишенню без змін.

18. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

19. Згідно пункту 7 частини 1 статті 4 КАС, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

20. Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

21. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

22. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

23. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

24. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

25. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

26. Фактичною підставою для звернення позивача до суду стали протиправні, на його думку, розпорядження ОДА "Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції" від 18.03.2019 №134 в частині підпункту 3 пункту 1, яким зареєстровано зміни до статуту Релігійної громади в новій редакції за новою назвою Релігійна організація та реєстраційні дії державного реєстратора стосовно реєстрації нової редакції статуту і внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

27. Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

28. Суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення релігійної організації врегульовані Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-ХІІ (далі - Закон №987-ХІІ).

29. Згідно зі статтею 7 Закону №987-ХІІ, релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

30. Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим (стаття 8 Закону №987-ХІІ).

31. За змістом статті 12 Закону №987-ХІІ, відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 вказаного Закону.

32. Частинами 1, 21 статті 14 і частиною 2 статті 15 Закону №987-ХІІ передбачено, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, як і рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

33. Отже, законодавець висловився стосовно юрисдикції спорів, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації.

34. Натомість, позивач оскаржує до адміністративного суду дії суб`єктів владних повноважень, посилаючись при цьому на недотримання ними встановленого законом порядку її проведення.

35. Однак, з підстав позову вбачається, що протиправність, на думку позивача, реєстрації таких змін пов`язана з тим, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження і здійсненні реєстрації змін до статуту не було дотримано норм Закону №987-ХІІ щодо порядку внесення змін до статуту, що свідчить про те, що спір у цій справі стосується, у першу чергу, правовідносин з прийняття уповноваженим органом рішення з реєстрації статуту релігійної організації.

36. Суд вважає, що такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, також слід визначати відповідно до частини 21 статті 14, частини 2статті 15 Закону №987-ХІІ.

37. Аналогічних правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у своїх постановах від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19 та від 18.12.2019 у справі №916/2086/19.

38. Отже, спір, що виник у даній справі належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

39. Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

40. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого про те, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства і наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, але водночас, дійшли помилкового висновку про те, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

41. За приписами частини 1 статті 351 КАС України (в редакції, чинній до 08.02.2020), підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

42. З огляду на наведене касаційна скарга Релігійної громади підлягає до задоволення частково, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019, змінену постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 слід змінити, а саме, з урахуванням мотивів наведених у цій постанові визначити, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства. В решті - залишити без змін.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 349, 355, 356, 359 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Свято-Михайлівської релігійної громади Української православної церкви села Несвіч Луцького району Волинської області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 залишити без задоволення.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 у справі №№140/2810/19 - залишити без змін.

Касаційну скаргу Свято-Михайлівської релігійної громади Української православної церкви села Несвіч Луцького району Волинської області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2019, змінену постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №№140/2810/19 змінити, а саме, з урахуванням мотивів наведених у цій постанові Верховного Суду визначити, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства. В решті - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

СуддіВ.М. Шарапа В.М. Кравчук С.М. Чиркін