Справа № 440/4896/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4896/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період трудової діяльності позивач набув пільговий стаж, достатній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак, відповідач відмовив у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на відсутність необхідної тривалості загального страхового стажу роботи, чим порушив право позивача на пенсійне забезпечення.

Позиція відповідача.

Відзив на позов до суду не надходив.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

А відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дев`ятої зазначеної статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

16.03.2020 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. До заяви, окрім іншого, додав: трудову книжку, військовий квиток, документи про навчання, документи про підтвердження наявного трудового стажу та щодо проведення атестації робочих місць, висновки державної експертизи умов праці.

Рішенням ГУПФ України в Полтавській області від 18.03.2020 №445 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідної тривалості загального страхового стажу роботи.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

За змістом пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Так само, частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом підпункту 2 частини другої цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

А відтак, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної підпунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є:

1) зайнятість повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та проведення атестації робочих місць;

2) досягнення віку;

3) наявність певної кількості страхового стажу, у т.ч. пільгового.

Так, позивачу 10.06.2019 виповнилось 55 років, що підтверджено його паспортним документом /а.с. 8/.

Пенсійним органом проведено обчислення пільгового стажу роботи позивача за списком №2 та визначено, що такий стаж становить 14 років 6 місяців 28 днів, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено розрахунок стажу /а.с. 71/.

Отже, позивач досяг необхідного віку та має достатній спеціальний (пільговий) стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На цій підставі, суд визнає необґрунтованими посилання відповідача у спірному рішенні на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, а також відсутність у органу, що призначає пенсію, доказів обґрунтованості видачі пільгових довідок.

При цьому суд виходить з того, що пенсійним органом самостійно, на підставі наданих ОСОБА_1 документів, здійснено розрахунок пільгового стажу роботи за списком №2 та визначено, що такий стаж становить 14 років 6 місяців 28 днів /а.с. 71/.

Неприйнятними, на переконання суду, є також посилання відповідача на те, що у трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах (зайнятість повний робочий день на роботах з шкідливими та важними умовами праці, характер виконуваної роботи, розділ, підпункт, пункт, найменування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ), адже такі відомості містяться у підтверджуючих довідках, що додані позивачем до заяви від 16.03.2020.

Щодо наявності у позивача загального страхового стажу для призначення пенсії, суд встановив такі обставини.

Перш за все суд враховує, що 23.01.2020 Конституційним Судом України ухвалено Рішення №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Цим Рішенням Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Суд зазначив, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

А відповідно до пункту 3 згаданого Рішення Суд визначив, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно, однак по різному, регламентують правила призначення пенсій за списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та підпункт 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому відмінність між цими нормами стосовно позивача полягає у різному визначенні вимоги до загального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, Законом України "Про пенсійне забезпечення" (з урахуванням Рішення КСУ від 23.01.2020 №1-р/2020) передбачено, що такий стаж має становити 25 років, тоді як відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 27 років 6 місяців.

Усуваючи колізію у застосуванні зазначених норм права, суд, виходячи з принципу верховенства права та правової визначеності, як його складової, вважає за необхідне застосувати у спірних відносинах найбільш сприятливий для позивача підхід, за яким вимога щодо наявності у ОСОБА_1 загального страхового стажу для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах має становити 25 років.

До матеріалів справи залучено два розрахунки страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, відповідно до одного з яких страховий стаж позивача обчислено тривалістю 21 рік 11 місяців 10 днів /а.с. 20/, а відповідно до іншого - 24 роки 5 місяців 16 днів /а.с. 72/.

Причини розбіжності в обчисленні страхового стажу позивача ГУПФ України в Полтавській області не пояснені.

Під час обчислення страхового стажу відповідачем враховані періоди роботи ОСОБА_1 з 17.08.1982 по 28.09.1982, з 17.12.1984 по 14.09.1987, з 28.09.1987 по 25.12.1987 та з 01.01.1995 по 22.04.1995, що підтверджено залученими до матеріалів справи розрахунками /а.с. 20, 72/. А тому, суд визнає безпідставними доводи позивача про те, що відповідач протиправно не врахував зазначені періоди при обчисленні стажу роботи.

Натомість, як встановлено судом з наданого пенсійним органом розрахунку стажу, до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, відповідачем не зараховані окремі періоди роботи позивача у ТОВ "КНГ-Сервіс".

З цього приводу суд зауважує, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

Позивачем разом із заявою про призначення пенсії надано пенсійному органу копію трудової книжки серії НОМЕР_2 /а.с. 38-45/, що відповідач не заперечує.

Дослідивши залучену до матеріалів справи копію трудової книжки суд встановив, що у ній, окрім іншого, містить запис від 09.01.2010 (порядковий №16) про прийняття позивача на роботу вахтовим методом у ТОВ "КНГ-Сервіс" /а.с. 44/.

Крім того, трудова книжка позивача містить запис від 14.12.2015 (порядковий номер 18) про прийняття на роботу вахтовим методом у ТОВ "КНГ-Сервіс" /а.с. 45/. А відповідно до запису №20, трудовий договір з позивачем розірваний 20.06.2020 /а.с. 14-15/.

Суд також враховує, що разом із заявою про призначення пенсії позивачем надано пенсійному органу довідку ТОВ "КНГ-Сервіс" від 30.09.2019 вих.№66 про те, що з 09.01.2010 ОСОБА_1 прийнято у основний склад мотористом цементувального агрегату дільниці технологічного транспорту автотранспортного цеху для роботи на території Ханти-Мантійського автономного округу - Югра (Російська Федерація) в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та він працював до 04.12.2015; з 14.12.2015 прийнятий на роботу вахтовим методом мотористом цементувального агрегату дільниці технологічного транспорту автотранспортного цеху /а.с. 63/.

При цьому у довідці від 30.09.2019 вих.№66 зазначені такі періоди роботи позивача: з 01.03.2010 по 30.09.2013, з 01.11.2013 по теперішній час.

Таким чином, факт працевлаштування позивача у ТОВ "КНГ-Сервіс" підтверджено записами у трудовій книжці, а також уточнюючою довідкою підприємства.

Проте відповідач не зарахував до стажу роботи позивача періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2011 (що становитиме 1 рік 10 місяців) та з 01.09.2019 по дату звернення із заявою про призначення пенсії 16.03.2020 (що становитиме 6 місяців 15 днів). До того ж, позивач продовжував працювати до 20.06.2020 (період з 16.03.2020 по 20.06.2020 - 3 місяці 4 дні).

Окрім того, суд враховує, що у період з 26.12.1987 по 31.10.1992 позивач працював у Полтавському тампонажному управлінні ППО "Укрнафта" у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі (Тюменська область, Ханти-Мантійський автономний округ) в якості моториста цементувального агрегату. Наведені обставини підтверджені записами у трудовій книжці №№ 7-10 та довідками Полтавського тампонажного управління АТ "Укрнафта" від 28.11.2008 №10-218, від 29.10.2019 №01/01/09/04/03/16-94 /а.с. 41, 50, 54/.

Суд зауважує, що пунктом 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058 визначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 у справі №352/1612/15а (2а/352/70/15) дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Однак, відповідач, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, не надав оцінку наведеним вище обставинам, не перевірив подані позивачем документи належним чином, а у оспорюваному рішенні не зазначив, з яких підстав ним не зараховано періоди роботи позивача у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із застосуванням кратного обчислення.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд враховує, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови ухвалення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

У ході розгляду цієї справи судом проаналізовано усі доводи сторін та встановлено, що рішення пенсійного органу про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, адже таке рішення не містить достатніх мотивів, з урахуванням яких відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Так, в порушення вимог пункту 4.7 Порядку №22-1 пенсійний орган належним чином, всебічно, повно і об`єктивно не розглянув подану ОСОБА_1 заяву разом з доданими до неї документами, внаслідок чого прийняв передчасне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення ГУПФ України в Полтавській області від 18.03.2020 №445, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому суд зауважує, що права позивача у спірних відносинах порушені саме рішенням пенсійного органу від 18.03.2020 №445 про відмову у призначенні пенсії, а не діями щодо такої відмови. Дії суб`єкта владних повноважень за умови прийняття ним рішення за зверненням особи самі по собі не створюють юридичних наслідків для такої особи.

А тому, суд, з метою належного та всебічного захисту прав позивача, керуючись приписами частини другої статті 9, пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Полтавській області від 18.03.2020 №445.

Водночас, що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд виходить з таких міркувань.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

За таких обставин, суд, з метою ефективного поновлення прав позивача, вважає за необхідне, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджено квитанцією від 04.09.2020 №73109 /а.с. 7/.

Відповідач доказів понесення судових витрат до суду не надав.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої наведеної статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на те, що передумовою для виникнення спору є прийняття відповідачем протиправного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати повністю.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 263, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18 березня 2020 року №445.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Позивач (стягував): ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач (боржник): Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул.. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба