Справа № 826/11991/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Київ № 826/11991/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мобіком»
до Головного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

прийняв до уваги таке:

На розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києві перебуває справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіком» до Головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11.09.2017 № та № прийнятих ГУ ДФС у м. Києві.

Ухвалою суду від 26.09.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.09.2017 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

27.11.2017 суд, за клопотанням учасників справи перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Як вбачається з наявного у справі заперечення на позовну заяву, відповідач заперечує заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на те, що прийняті податкові повідомлення - рішення є правомірними.

Крім того, з 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату і Україні»» від 21.12.2016 №1797-VIII, яким внесено до чинних правових актів низку змін, у тому числі в частині функціональних повноважень контролюючих органів.

Наказом ДФС України від 06.02.2017 № 57 та за новою редакцією Структури ДПІ на районному рівні (у місті Києві), залишено виконання лише сервісних функцій, зокрема сервісне обслуговування платників податків, реєстрація та ведення обліку платників податків, об`єктів оподаткування та ведення Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, Єдиного банку даних про платників - юридичних осіб тощо.

На рівень головних управлінь передано всі контрольно-перевірочні функції (зокрема проведення камеральних, документальних (планових або позапланових ; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок як юридичних так і фізичних осіб), прийняття податкових повідомлень - рішень, функції погашення податкового боргу, розгляду справ про адміністративні правопорушення. Крім іншого, перерозподіл функціональних обов`язків та повноважень також буде реалізовано в структурі районних юридичних підрозділів ГУ ДФС у м. Києві.

В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

Наказом ДПС від 29.08.2019 №43 «Про початок діяльності Головного управління ДПС у м. Києві» розпочато діяльність Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що належним відповідачем по справі є Головне управління ДПС у м. Києві ().

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до наказу від 13.07.2017 року №6406, виданого Головним управлінням ДФС у м. Києві, на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, із змінами та доповненнями (далі Податковий кодекс України, ПК України), було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Мобіком» (32776335) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві 22.08.2017 року складено акт №358/26-15-14-01-05/32776335 (далі акт перевірки), згідно висновків якого встановлено, у тому числі, такі порушення ТОВ «Мобіком»:

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. у 139.1 ст. 139, Податкового кодексу України, а саме встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток у сумі 501 600,00 грн. та заниження податку на прибуток у сумі 318 795 грн., у тому числі за 2014 рік 318 795 грн.

В подальшому, 11.09.2017 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято спірне податкове повідомлення - рішення №, відповідно до якого ТОВ «Мобіком» було донараховано суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 398 494,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 318 795,00 грн. та за штрафними санкціями - 79 699,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року №, відповідно до якого ТОВ «Мобіком» було зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 501 600,00 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів з даним адміністративним позовом.

Щодо визначення позивачем податкових зобов`язань з податку на прибуток, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (далі - Закон №996-ХIV).

Бухгалтерські записи (проведення) господарських операцій здійснюються відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291. Складання фінансової звітності здійснюється з дотримання вимог статті 4 Закону №996-XIV та принципів, передбачених Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73.

Відповідно до підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі також ПК України) прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, фінансова звітність підприємства формується з дотриманням таких принципів, зокрема:

- зарахування та відповідності доходів і витрат, за яким для визначення фінансового результату звітного періоду слід порівняти доходи звітного періоду з витратами, які були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в обліку і звітності у момент їх виникнення, незалежно від часу надходження і сплати грошей;

- повного висвітлення, згідно з яким фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки операцій та подій, яка може вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

- послідовності, який передбачає постійне (із року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики повинна бути обґрунтована і розкрита у фінансовій звітності;

- обачності, згідно з яким методи оцінки, що застосовуються в бухгалтерському обліку, повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства;

- превалювання сутності над формою, за яким операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;

- єдиного грошового вимірника, який передбачає вимірювання та узагальнення всіх операцій підприємства у його фінансовій звітності в єдиній грошовій одиниці.

Згідно з пунктом 3 розділу І вказаного Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати.

Пунктами 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно акту перевірки, звітним періодом для позивача є рік. Перевіркою охоплено період з 01.01.2014 по 31.12.2016 тобто три звітних періоди. Порушення податковим органом вставлені по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «Базис Основа Зв`язок» та нараховано спірну суму податку за 2014 рік. Зокрема, вказано, про обставини формування фінансової звітності та подання позивачем декларації з податку на прибуток за 2014 рік (уточнюючої) у 2017 році. При цьому, зафіксовано ненадання первинної документації щодо підтвердження змін фінансового результату на підставі уточнюючої декларації.

Як вказує у позовній заяві позивач, ТОВ «Мобіком» було створене в 2003 році для побудови власної волоконно-оптичної мережі в м Київ. Основними напрямками діяльності підприємства є надання в оренду високошвидкісних каналів зв`язку (з ресурсів власної оптоволоконної мережі), передача даних і надання доступу до мережі Інтернет.

Мережі ТОВ «Мобіком» забезпечують можливість використання різноманітних прикладних задач. Зокрема конференц - зв`язок між територіально відокремленими установами або офісами, Інтернет - телефонію, стабільну спільну роботу з віддаленими базами даних, автоматизованими системами управління, бухгалтерськими і складськими програмами.

Як зазначає позивач, станом на момент здійснення взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ «Базис Основа Зв`язок» послугами ТОВ «Мобіком» користувалися провідні банки України, головні телеканали і комерційні організації, які відповідальні за їх технічний супровід, а також численні комерційні організації, тобто мало велику кількість клієнтів, серед інших ПРАТ «Київстар», ПРАТ «МТС».

Як слідує з акту перевірки, між ТОВ «Мобіком» (Контент-провайдер) та ТОВ «Базис Основа Зв`язок» (Субконтент-провайдер) 29.12.2011 року було укладено договір про надання послуг №2912/1, відповідно до якого контрагент позивача надавав ТОВ «Мобіком» послуги з забезпечення технічної можливості доступу до Контенту/Контент- послуг Користувачам мережі Оператора (за їх Запитами). Перелік і опис послуг наведені в додатках до вказаного Договору.

Спору щодо самого змісту договору сторони не ставлять.

В подальшому, протягом 2011-2013 років між ТОВ «Мобіком» (Контент-провайдер) та ТОВ «Базис Основа Зв`язок» (Субконтент-провайдер) було укладено ряд Додаткових угод до Договору про надання послуг №2912/1 від 29.12.2011 року, предметом яких було надання Контент-послуг Субконтент-провайдером (ТОВ «Базис Основа Зв`язок») різним операторам, зокрема, як вказує у позовній заяві позивач - ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «МТС Україна».

Крім того, з акту перевірки вбачається, що між ТОВ «Мобіком» (Замовник) та ТОВ «Базис Основа Зв`язок» (Виконавцем) 30.04.2013 року було укладено Договір про надання послуг №130501, відповідно до якого Виконавець зобов`язувався надавати Замовнику обрані останнім телекомунікаційні послуги/послугу мережі Інтернет, а Замовник зобов`язувався приймати та оплачувати такі послуги на умовах цього Договору.

В подальшому, Додатками №1 та №2 до Договору про надання послуг №130501 ТОВ «Мобіком» (Замовник) та ТОВ «Базис Основа Зв`язок» (Виконавець) погодили порядок та основні умови надання послуг Виконавцем, а саме організацію Виконавцем каналу зв`язку (із виділенням ір-адрес), забезпечення Виконавцем прийому/передачі інформації Замовником та технічна підтримка Замовника, були погоджені технічні характеристики каналу зв`язку, точку підключення, операційну систему, що використовується Замовником для роботи, та ін.

Як зафіксовано на аркуші 7 і 8 акта перевірки, позивачем надано на виконання договору та додаткового договору акти виконаних робіт з ПРАТ «Київстар», які перевіряючі не прийняли як такі які підтверджують виконання вказаного договору, у зв`язку з чим, контролюючий орган дійшов висновку, про здійснення операцій лише на папері, з метою отримання податкової вигоди.

Суд погоджується з позицією контролюючого органу, викладеною в акті перевірки, оскільки, доказів що ПРАТ «Київстар» чи ПРАТ «МТС Україна» було учасником договору чи додаткової угоди матеріали справи не містять. Відтак, такі акти не можуть підтверджувати виконання спірних договорів між позивачем та ТОВ «Базис Основа Зв`язок».

Щодо посилань позивача викладених у позовній заяві про надання позивачем послуг з забезпечення технічної можливості доступу до контент-послуг з використанням коротких номерів ПРАТ «Київстар» та ПРАТ «МТС Україна», суд зазначає, що позивачем не надано суду жодного документа, складання яких передбачено умовами договорів з ТОВ «Базис Основа Зв`язок». Так, позивачем не надано детальної інформації виконавця по транзакціям за звітний період по кожному оператору та проведеної замовником звірки отриманих даних статистики від виконавця.

Також, суд відхиляє доводи позивача викладені в позові, про розрахунок між ТОВ «Мобіком» з ТОВ «Базис Основа Зв`язок» за надані послуги в рамках виконання вищевказаних договорів у безготівковій формі, оскільки на підтвердження вказаних доводів як до перевірки підприємством, про що уже зазначалось раніше, так і за увесь час розгляду справи вказані докази надані не були.

Суд критично ставиться до посилань щодо надання до перевірки всіх, у повному обсязі та встановленій формі, первинних документів, які підтверджують факт виконання господарських відносин з контрагентом ТОВ «Базис Основа Зв`язок», з огляду на те, що відсутність таких документів, зафіксована перевіряючими в акті перевірки. А саме, в акті зазначено про відсутність надання до перевірки первинної документації на виконання договорів між ТОВ «Мобіком» (Контент-провайдер) та ТОВ «Базис Основа Зв`язок» (Субконтент-провайдер) 29.12.2011 року про надання послуг №2912/1, ряду Додаткових угод до Договору про надання послуг №2912/1 від 29.12.2011 року, предметом яких було надання Контент-послуг Субконтент-провайдером (ТОВ «Базис Основа Зв`язок»), від 30.04.2013 Договору про надання послуг №130501.

У зв`язку з цим слід зазначити, відповідно до статті 44.6 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Більше того, статтею 44.7 Податкового кодексу України, визначено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Разом з тим, доказів звернення позивача до контролюючого органу у порядку ст. 44.7 Податкового кодексу України позивачем не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Відтак, вказані доводи позивача суд відхиляє, як такі що не знайшли свого документального підтвердження, відповідно висновки акту перевірки у даній частині позивачем не спростовані.

Крім того, варто зауважити таке.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податковий кодекс України встановлюють, що будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування фінансового результату є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що вчинені операції спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження реальності спірних послуг позивач повинен надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту послуг, що надаються, умов перевезення, зберігання товарів, тощо.

Аналогічна правова позиції викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №0870/3891/12.

Додатково варто зазначити, в частині акту, щодо здійснення контролюючим органом аналізу єдиного реєстру податкових накладних за перевіряємий період декларацій, даних ІС «Податковий блок» яким встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Базис Основа Зв`язок» є посередником в наданні послуг для Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіком».

Так, в акті вказано, що відповідно до проведеного аналізу єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Базис Основа Зв`язок» (спірний контрагент позивача) не встановлено постачальників (інтернет-провайдерів), які б мали технічні можливості для надання послуг з доступу до мережі інтернет.

ТОВ «Базис Основа Зв`язок» замовляло послуги у ТОВ «Баста Трейд» (38703922), ТОВ «Фест-Груп» (38866020), ТОВ «Компанія «Астілон» (38942017).

Відповідно до КВЕД вказаних підприємств вказано: неспеціалізована оптова торгівля, діяльність приватних охоронних служб, діяльність у сфері права.

У зв`язку з цим, слід зазначити таке.

Відповідно до вимог Закону України від 18.11.2003 № 1280-ІV «Про телекомунікації» (в редакції, яка діяла на час здійснення спірних господарських операцій, далі - Закон № 1280-ІV) право на надання телекомунікаційних послуг виникає після включення суб`єкта господарювання до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій.

Отже, всі вищенаведені дані в сукупності свідчать про відсутність фактичного здійснення господарських операцій за участю позивача та ТОВ «Базис Основа Зв`язок», що підтверджується як актом перевірки так і відсутністю первинної документації на виконання спірних договорів.

За таких обставин, та не надання позивачем первинної документації, по спірному контрагенту, щодо предмету спору, в сукупності з іншими доводами контролюючого органу свідчить про не підтвердження фактичного виконання зобов`язань за договорами між позивачем та таким контрагентом.

Згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

- заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

З урахуванням наведеного та з огляду на встановлені у суді обставини, суд приходить до висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень від 11.09.2017 № та №.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіком» (вул. Бердичівська, 1, м. Київ, 02081, ) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій