Справа № 320/5975/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Київ № 320/5975/19

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про

сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Київській області від 05.08.2019: № форми «С», яким позивачу визначено зобов`язання у сумі 809066,88 грн.; № форми «Р», яким позивачу визначено зобов`язання у сумі 4009,53 грн.; № форми «Р», яким позивачу визначено зобов`язання у сумі 48114,30 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою позивачу визначено зобов`язання у сумі 30032,01 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким до позивача застосовано штрафні санкції з ЄСВ на суму 5758,15 грн.

Позов мотивовано протиправністю оскаржуваних рішень, винесених на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про завищення позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності за господарськими операціями позивача з придбання транспортних послуг у ФОП ОСОБА_2 без надання до перевірки підтверджуючих первинних документів на оплату, включенням позивачем до складу витрат вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів, використання яких не пов`язане з його господарською діяльністю, включенням до складу інших витрат суми земельного податку з фізичних осіб, з огляду на підтвердження правомірності формування позивачем витрат первинними документами, які надавались перевіряючим під час перевірки, та з огляду на правильність формування позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про правомірність винесення контролюючим органом оскаржуваних рішень з огляду на встановлення під час перевірки позивача, за наслідками якої прийнято спірні рішення, завищення витрат, а саме: включення до складу витрат сум з придбання у ФОП ОСОБА_2 транспортних послуг без документального підтвердження факту оплати послуг; включення до складу витрат сум з придбання паливно-мастильних матеріалів без підтвердження їх використання в підприємницькій діяльності, що безпосередньо пов`язана з отриманням доходів; включення до складу витрат сплаченого земельного податку з фізичних осіб в сумі 18806,40 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 7522,56 грн. та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. Внаслідок завищення витрат позивачем занижено суму чистого доходу, у зв`язку з чим занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2017, 2018 роки на суму 32076,20 грн., не нараховано, не утримано та не сплачено військовий збір на загальну суму 2673,02 грн. Також, перевіркою встановлено факти реалізації позивачем у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 товарів, які не обліковано у встановленому порядку на загальну суму 404533,44 грн., у зв`язку з чим контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у подвійному розмірі від суми реалізації товарів, які не обліковано у встановленому порядку.

Ухвалою суду від 18.12.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Представником позивача під час судового розгляду позов підтримано, наголошено на необґрунтованості висновків перевірки, за наслідками якої прийнято спірні рішення, у зв`язку з чим вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач участі повноважного представника під час судового розгляду справи не забезпечив, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином.

Зважаючи на відсутність перешкод у розгляді справи за неявки у судове засідання належним чином повідомлених представників сторін, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.07.1997, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0004220.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 31.05.2019 №118 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )», повідомлення від 31.05.2019 №261/10-36-13-03, направлень на перевірку від 11.06.2019 №№1592, 1593, 1594, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, про що складено акт від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .

На підставі зазначеного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення: від 05.08.2019 № форми «С», яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 809066,88 грн. за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів»; від 05.08.2019 № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на 4009,53 грн. за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування»; від 05.08.2019 № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на 48114,30 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».

Також, на підставі акта перевірки від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 ГУ ДФС у Київській області винесено вимогу від 05.08.2019 №Ф- про сплату боргу (недоїмки), якою позивачу визначено недоїмку з ЄСВ в сумі 30032,01 грн. та прийнято рішення від 05.08.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 5758,15 грн.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин, далі по тексту - Податковий кодекс).

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (абзаци перший, другий підпункт 75.1.2 пункту 75.1).

Згідно статті 77 Податкового кодексу, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки (пункт 77.1).

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (пункт 77.4).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6).

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки визначено статтею 86 цього Кодексу (пункт 77.9).

Як встановлено судом, на підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 31.05.2019 №118 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )», повідомлення від 31.05.2019 №261/10-36-13-03, направлень на перевірку від 11.06.2019 №№1592, 1593, 1594, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, про що складено акт від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .

Зі змісту вказаного акту перевірки, на підставі якого контролюючим органом винесено оскаржувані рішення, убачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: - пункту 167.1 статті 167 , пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 32076,20 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 30045,11 грн. та за 2018 рік в сумі 2031,09 грн.; - пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 132747,66 грн., в тому числі за 2017 рік - 125225,10 грн. та за 2018 рік - 7522,56 грн.), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок, в сумі 30032,01 грн. в тому числі за 2017 рік в сумі 27549,52 грн. та за 2018 рік в сумі 2482,49 грн.; - пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 2673,02 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 2503,76 грн. та за 2018 рік в сумі 169,26 грн.; - пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), в частині пересорту товарів, а саме реалізований товар по безготівковій формі розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 404533,44 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 172445,90 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 232087,54 грн. без ПДВ.

До таких висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з тим, що: позивачем включено до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік до складу витрат суми по придбанню у ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) транспортних послуг в сумі 65600,00 грн. без надання до перевірки документів, що підтверджують факт оплати зазначених послуг (фіскальні чеки, квитанції та/або платіжні доручення); позивачем включено до складу витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік суми по придбанню паливно-мастильних матеріалів в розмірі 93794,72 грн. без надання до перевірки документів на підтвердження використання паливно-мастильних матеріалів у підприємницькій діяльності, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів (товарно-транспортних накладних, актів списання паливно-мастильних матеріалів); позивачем включено до графи 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки суми витрат, понесені на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 7522,56 грн. та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн.; позивачем занижено за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 ЄСВ на загальну суму 30032,01 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 27549,52 грн. та за 2018 рік в сумі 2482,49 грн. за рахунок заниження суми чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 93794,72 грн. та за 2018 рік в сумі 7522,56 грн. (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 132747,66 грн., в тому числі, за 2017 рік - 125225,10 грн. та за 2018 рік - 7522,56 грн.); позивачем реалізовано товар по безготівковій формі розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 404533,44 грн. без ПДВ.

Таким чином, для оцінки правомірності винесення контролюючим органом спірних рішень необхідним є перевірка правильності визначення позивачем чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ в частині включення до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік до складу витрат суми по придбанню у ФОП ОСОБА_2 транспортних послуг в розмірі 65600,00 грн., включення до складу витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік суми по придбанню паливно-мастильних матеріалів в розмірі 93794,72 грн., включення до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки суми витрат, понесених на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 7522,56 грн. та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн.; а також перевірка дотримання позивачем порядку обліку товарних запасів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Обставини щодо включення до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік до складу витрат сум по придбанню у ФОП ОСОБА_2 транспортних послуг в розмірі 65600,00 грн., включення до складу витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік суми по придбанню паливно-мастильних матеріалів в розмірі 93794,72 грн., позивачем не заперечувались.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин).

За приписами пункту 177.1 зазначеної статті, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2.); суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця (підпункт 177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Згідно підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Як зазначено контролюючим органом в акті перевірки, позивачем включено до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік до складу витрат суми по придбанню у ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) транспортних послуг в розмірі 65600,00 грн. без надання до перевірки документів, що підтверджують факт оплати зазначених послуг (фіскальні чеки, квитанції та/або платіжні доручення). Крім того, позивачем включено до складу витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік суми по придбанню паливно-мастильних матеріалів в розмірі 93794,72 грн. без надання до перевірки документів на підтвердження використання паливно-мастильних матеріалів у підприємницькій діяльності, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів (товарно-транспортних накладних, актів списання паливно-мастильних матеріалів).

З метою підтвердження понесених позивачем витрат щодо придбання транспортних послуг у ФОП ОСОБА_2 , позивачем додано до позовної заяви договір про надання транспортних послуг від 01.11.2014, укладений між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець), згідно якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника потягом визначеного в Договорі строку надавати за плату послуги з вантажних перевезень.

Також, позивачем надано підписані ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) акти прийому-передачі виконаних робіт до договору від 01.07.2017, згідно яких Виконавцем надано позивачу послуги з перевезення протягом липня-листопада 2017 року на загальну суму 65600,00 грн.

Фактичне надання послуг з перевезення ФОП ОСОБА_2 позивачу товарно-матеріальних цінностей підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином оформленими товарно-транспортними накладними (а.с. 47-97, ІІІ том).

Факт оплати позивачем придбаних послуг підтверджується наявними у матеріалах справи товарними чеками №1 від 04.07.2017, №2 від 11.07.2017, №3 від 18.07.2017, №4 від 25.07.2017, №5 від 01.08.2017, №6 від 08.08.2017, №7 від 15.08.2017, №8 від 22. 08.2017, №9 від 08.09.2017 №10 від 19.09.2017, №11 від 25.09.2017, №12 від 03.10.2017, №13 від 10.10.2017, №14 від 13.10.2017, №15 від 13.11.2017, №16 від 27.11.2017 на загальну суму 65600,00 грн., які виписано ФОП ОСОБА_2 .

За змістом статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», товарний чек є розрахунковим документом.

Отже, понесені позивачем витрати з придбання послуг перевезення у розмірі 65600,00 грн. підтверджені документально належними доказами.

Також, як убачається з матеріалів справи, протягом 2017 року позивач здійснював придбання паливно-мастильних матеріалів, що в подальшому було використане ним у власній господарській діяльності, а саме для заправки належних позивачу транспортних засобів (а.с. 200, І том).

Реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: оплата за придбане пальне здійснювалась позивачем готівковими коштами, що підтверджується фіскальними чеками, факти перевезень товарно-матеріальних цінностей підтверджуються належним чином оформленими товарно-транспортними накладними.

Суд звертає увагу, що всі перелічені документи надавались позивачем під час перевірки, що відображено в акті, зауважень до їх форми та змісту в акті не зазначено.

Доводи відповідача про ненадання позивачем до перевірки жодних документів на підтвердження використання придбаного пального у господарській діяльності суд вважає безпідставними, оскільки відсутність окремих документів сама по собі не може бути підставою для визнання конкретної господарської операції такою, що не відбулась. Податковий орган зобов`язаний під час перевірки операцій платника досліджувати, акцентувати і враховувати всю наявну у нього інформацію та надані документи за період, який перевірявся, у їх сукупності, оскільки лише в такому випадку висновок про наявність або відсутність порушення вимог податкового законодавства суб`єктом господарювання буде обґрунтованим.

Враховуючи отримані під час проведення перевірки відомості щодо позивача, наявність у нього власного автомобільного транспорту, реалізацію придбаних і перевезених як особистим транспортом, так і транспортом сторонніх перевізників, зокрема, ФОП ОСОБА_2 , товарно-матеріальних цінностей, аналіз транспортування товарно-матеріальних цінностей, види господарської діяльності, суд дійшов висновку, що в даному випадку надані під час перевірки первинні документи підтверджують і розкривають суть та внутрішню сторону господарських операцій, їх реальність, економічну вигоду і ділову мету.

Крім того, з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Ненадання під час перевірки авансових звітів та подорожніх листів не можуть бути свідченням невикористання придбаного пального у власній господарській діяльності.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що списання пально-мастильних матеріалів має здійснюватись згідно з фактичною вартістю витрачених пально-мастильних матеріалів з урахуванням норм витрат, наведених у наказі Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, суд зазначає, що пунктом 1 зазначеного наказу затверджено норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті.

У загальних положеннях «Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» визначено, що норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі -підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Як зазначено у підпункті 2.1.5 пункту 2.1 розділу 2 «Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», для нових моделей (модифікацій) автомобілів та автомобілів оригінальної конструкції, що не увійшли до цього документа, обладнання, що встановлюється на колісних транспортних засобах, технологічних машин і механізмів, автомобілів при виконанні спеціальної роботи або здійсненні перевезень в специфічних умовах експлуатації, виконанні технологічних операцій встановлюються тимчасові та тимчасові індивідуальні, базові, базові лінійні та диференційовані норми витрат палива з уточненням, за необхідності, коефіцієнтів їх коригування, які розробляються головним інститутом Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство) ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств - власників автомобілів на договірних засадах (форма заявки на розроблення - згідно з додатком Е).

Тимчасові індивідуальні норми є чинними для конкретного підприємства (суб`єкта господарювання), що замовило їх розроблення для використання у період апробації в певному регіоні та умовах експлуатації транспортних засобів (обладнання), без права поширення на транспортні засоби (обладнання) інших підприємств, організацій (суб`єктів господарювання), у тому числі суб`єктів господарювання, які входять до складу однієї установи, відомства тощо. При цьому збираються дані щодо специфічних умов експлуатації техніки кожним підприємством (суб`єктом господарювання) в певних умовах для отримання статистично значимої кількості незалежних та неупереджених даних щодо апробації тимчасових індивідуальних норм залежно від всього розмаїття умов експлуатації, технічного стану техніки, особливостей її конструктивного виконання (комплектації) тощо.

Відповідачем не доведено, що «Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», визначені у 1998 році і переглянуті востаннє у 2012 році (згідно внесених змін), поширюються на автотранспортні засоби, якими користується позивач у власній господарській діяльності з урахуванням їх року випуску, специфічних умов експлуатації тощо.

Також, суд зазначає, що Норми №43 не можуть визначати прав та обов`язків суб`єктів господарювання (не мають для них імперативного характеру), оскільки не є нормативно-правовим актом та не пройшли державної реєстрації в Мін`юсті (наприклад, ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 у справі №К/800/64715/13, від 16.02.2016 у справі №К/800/49593/15, від 06.06.2013 у справі №К-39866/10-С).

Відтак, суд вважає, що витрати позивача на придбання палива в розмірі 93794,72 грн. є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними із господарською діяльністю позивача.

Щодо правомірності включення позивачем до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки суми витрат, понесених на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 7522,56 грн. та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн., суд зазначає, що згідно приписів підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно).

За приписами підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отже, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат плату за змелю.

Позивачем не заперечувався факт відображення суми сплаченого земельного податку в розмірі 18806,40 грн. серед понесених витрат підприємця на підтвердження ведення ним в періоді, що перевірявся, суцільного і повного бухгалтерського обліку. Водночас, позивачем наголошено, що вказана сума земельного податку ним не відносилась до складу саме валових витрат для цілей оподаткування, в підтвердження чого до перевірки позивачем надавались окремі письмові розшифровки валового доходу і валових витрат за 2017-2018 роки з детальним зазначенням найменування платежів, періодів їх здійснення та арифметичного зазначення сум. Також, позивачем наголошено, що припущення контролюючого органу про неправомірне віднесення позивачем до складу валових витрат земельного податку ґрунтується виключно на його посиланні на дані графи 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки з додатками 2 і 4 до них, водночас, доказів неправильності розрахунку позивачем чистого оподатковуваного доходу з урахуванням віднесення до складу витрат суми сплаченого земельного податку в розмірі 18806,40 грн. акт перевірки не містить.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1298/27743, затверджено форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Як убачається з Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, сума чистого оподатковуваного доходу визначається шляхом віднімання від суми одержаного доходу (графа 4) вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції (графа 5), витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату (графа 6), інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (графа 7) та амортизаційних відрахувань (графа 8).

Як зазначено в пункті 3 підпункту 2.1.2.2 акта перевірки від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , в ході проведення перевірки встановлено, що в графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 ФОП ОСОБА_1 віднесено суми витрат, понесені на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 7522,56 грн. та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн., в зв`язку з чим контролюючим органом зроблено висновок про завищення позивачем витрат.

Водночас, в акті перевірки зазначено лише про сам факт відображення позивачем у графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки суми витрат, понесених на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн. Втім, відомостей, підтверджених належними доказами, щодо фактичного віднесення позивачем суми земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн. до складу витрат під час розрахунку чистого оподатковуваного доходу, в акті перевірки не зазначено та перевіркою не встановлено.

Згідно Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за №607/23139, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (пункт 1.7).

У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті (пункт 2.3.2.2).

За висновком суду, зазначення контролюючим органом в акті перевірки лише факту відображення позивачем у графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 суми витрат, понесеної на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн. без встановлення перевіркою факту врахування зазначеної суми під час арифметичного розрахунку позивачем суми чистого оподатковуваного доходу, не може бути достатньою підставою для висновку про завищення позивачем витрат.

Втім, всупереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, контролюючим органом не зазначено в акті перевірки від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 факту некоректного розрахунку позивачем витрат у зв`язку з включенням для їх розрахунку суми витрат, понесеної на сплату земельного податку з фізичних осіб в розмірі 18806,40 грн., і як наслідок некоректного визначення позивачем суми чистого оподатковуваного доходу.

Таким чином, позивачем правомірно визначено свій чистий оподатковуваний дохід за 2017-2018 роки, з урахуванням положень статті 177 Податкового кодексу.

Відтак, викладені в акті перевірки від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог: пункту 167.1 статті 167 , пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 32076,20 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 30045,11 грн. та за 2018 рік в сумі 2031,09 грн.; пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 132747,66 грн., в тому числі за 2017 рік - 125225,10 грн. та за 2018 рік - 7522,56 грн.), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок, в сумі 30032,01 грн. в тому числі за 2017 рік в сумі 27549,52 грн. та за 2018 рік в сумі 2482,49 грн.; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 2673,02 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 2503,76 грн. та за 2018 рік в сумі 169,26 грн., є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Щодо викладеного в акті перевірки від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 висновку контролюючого про реалізацію позивачем товару по безготівковій формі розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 404533,44 грн. без ПДВ, суд зазначає таке.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час здійснення позивачем відповідних господарських операцій, за якими здійснювалась перевірка), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Отже, законодавством встановлено обов`язок суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044; яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Водночас, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV.

Відповідно до статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

З акта перевірки убачається, що висновок контролюючого органу про реалізацію позивачем товару по безготівковій формі розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару, здійснено виходячи з математичного розрахунку різниці між сумою придбаних позивачем протягом 2017, 2018 років товарно-матеріальних цінностей та сумою реалізованих позивачем протягом зазначеного періоду товарно-матеріальних цінностей.

Втім, перевіркою не встановлено та в акті перевірки не відображено належним чином, з посиланням на первинні документи, факти реалізації ФОП ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей, які відсутні в обліку оприбуткування приданого ним товару.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що наведені висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях та є непідтвердженими належними та достовірними засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, відповідачем на порушення вимог вищенаведеної процесуальної норми не доведено жодними належними та допустимими доказами фактів продажу позивачем необлікованих у встановленому законодавством порядку товарів, а відтак і факту правомірності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Отже, зважаючи на необґрунтованість висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 10.07.2019 №622/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , щодо порушення позивачем вимог: пункту 167.1 статті 167 , пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ; пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), в частині пересорту товарів, є протиправними та підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області: від 05.08.2019 № форми «С», яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 809066,88 грн. за платежем «штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів»; від 05.08.2019 № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на 4009,53 грн. за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування»; від 05.08.2019 № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на 48114,30 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, правильність нарахування позивачем єдиного внеску за період, що перевірявся, також залежить від правильності визначення позивачем суми доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ґрунтуються на твердженнях про заниження позивачем чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 178201,12 грн. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 166917,28 грн. без ПДВ та за 2018 рік в сумі 11283,84 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 132747,66 грн., в тому числі за 2017 рік - 125225,10 грн. та за 2018 рік - 7522,56 грн.), внаслідок чого позивачем занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок, в сумі 30032,01 грн. в тому числі за 2017 рік в сумі 27549,52 грн. та за 2018 рік в сумі 2482,49 грн., і суд дійшов висновку про правомірність визначення позивачем свого чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, контролюючим органом неправомірно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму 30032,01 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 5758,15 грн., відтак, зазначені вимога та рішення також є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, зважаючи на спростування висновків акта перевірки, на підставі якого винесено оскаржувані рішення, наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8969,81 грн. (платіжне доручення від 08.11.2019 №2398), відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8969,81 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 05.08.2019: № форми «С», яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено зобов`язання у сумі 809066,88 грн.; № форми «Р», яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено зобов`язання у сумі 4009,53 грн.; № форми «Р», яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено зобов`язання у сумі 48114,30 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено зобов`язання у сумі 30032,01 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції з ЄСВ на суму 5758,15 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8969,81 грн. (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 81 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДФС у Київській області.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: - Головне управління ДФС у Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 19 жовтня 2020 року.