Справа № 640/9107/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Київ № 640/9107/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ,

вул. Шолуденка, 33/19)

про визнання протиправною та скасування вимоги від 16 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати складену відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року №Ф-56938-17 на суму 20326,90 грн (надалі по тексту - оскаржувана вимога).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що адвокат, діяльність якого зупинена, не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту - єдиний внесок), так як не здійснює адвокатську діяльність і не отримує дохід від такої діяльності. У період із 20 січня 2017 року по 12 березня 2019 року адвокатська діяльність позивачем не здійснювалася, оскільки була зупинена, а тому оскаржувана вимога відповідачем складена безпідставно, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. До того ж, така вимога відповідачем направлена позивачу із порушенням встановленого строку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що починаючи з 12 листопада 2013 року позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат. Право позивача на заняття адвокатською діяльністю не припинено, у зв`язку з чим вона повинна обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

07 листопада 2013 року Радою адвокатів міста Києва, на підставі рішення від 07 листопада 2013 року №13, позивачу видано свідоцтво №5450 про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідний запис внесено до Єдиного реєстру адвокатів України, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія витягу з вказаного реєстру.

12 листопада 2013 року, згідно з довідкою від 12 листопада 2013 року №348 про взяття на облік платника податків, позивача взято на облік в ДПІ у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (на даний час ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві) за №4394.

16 січня 2014 року, відповідно до повідомлення від 26 лютого 2014 року №102 про взяття на облік платника єдиного внеску, позивача взято на вказаний облік в ДПІ у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (на даний час ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві).

16 травня 2019 року відповідачем складено оскаржувану вимогу, з наявної у матеріалах справи копії якої вбачається, що станом на 30 квітня 2019 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 20326,90 грн.

Незгода позивача із вказаною вимогою зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи станом на 16 травня 2019 року затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі по тексту - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції.

Згідно розділу VI зазначеної вище Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (надалі по тексту - Закон України №2464-VI). Норми вказаного Закону у даному рішенні застосовуються у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Слід зазначити, що до Закону України №2464-VI з 01 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Зокрема, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України №2464-VI облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Частинами 2, 3 статті 5 Закону України №2464-VI визначено, що взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 15 частини 1 статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункти 1, 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до частин 2, 8, 11 статті 9 Закону України №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як встановлено у ході розгляду справи, оскаржувану вимогу відповідачем складено у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Однак, позивачем факт наявності у неї такої заборгованості заперечується.

Зокрема, як зазначено позивачем в адміністративному позові та підтверджується доданими до позову документами, вона дійсно є адвокатом починаючи з 07 листопада 2013 року. У період із 08 січня 2014 року по 14 серпня 2018 року позивач працювала на посаді юриста у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Калашнік і партнери», про що свідчать наявні у матеріалах справи копії сторінок трудової книжки позивача. Відповідно до наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Калашнік і партнери» від 23 червня 2014 року №12 позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із 28 серпня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Калашнік і партнери» від 13 січня 2017 року №14 позивачу надано ще одну відпустку по догляду за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05 червня 2017 року по 06 липня 2019 року. Починаючи із 01 вересня 2018 року позивач займає посаду старшого викладача кафедри кримінального права і процесу юридичного факультету Національного авіаційного університету.

З наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного реєстру адвокатів України від 20 березня 2019 року вбачається, що на підставі заяви позивача її право на заняття адвокатською діяльністю, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (надалі по тексту - Закон України №5076-VI), зупинено починаючи з 20 січня 2017 року. Згодом, також на підставі заяви позивача, її право на заняття адвокатською діяльністю, згідно з пунктом 1 частини 4 статті 31 Закону №5076-VI, поновлено з 12 березня 2019 року.

Проаналізувавши викладені позивачем обставини суд зауважує наступне.

Відповідно до поданих представником відповідача документів заборгованість зі сплати єдиного внеску позивачу нараховано саме за період із січня 2017 року по березень 2019 року, а саме за: січень-грудень 2017 року - 8448,00 грн; січень-грудень 2018 року - 9828,72 грн; січень-березень 2019 року - 2754,18 грн. Тобто, за той час, коли право позивача на заняття адвокатською діяльністю було зупинено.

Зокрема, зі змісту пунктів 1, 2 частини 1 статті 1 Закону України №5076-VI вбачається, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України №5076-VI адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими (частина 2 статті 12 Закону України №5076-VI).

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 17 Закону України №5076-VI, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості: 1) прізвище, ім`я та по батькові адвоката; 2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України); 3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів зв`язку; 4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів зв`язку; 5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 6) інші відомості, передбачені цим Законом.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

Частиною 5 статті 31 Закону України №5076-VI чітко визначено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

З викладених вище норм вбачається, що необхідними умовами для сплати адвокатом єдиного внеску є провадження ним адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Водночас, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Таку ж позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17 (адміністративне провадження №К/9901/38076/18).

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене суд робить висновок, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є такою, що складена безпідставно, оскільки у період із 20 січня 2017 року по 12 березня 2019 року право позивача на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, отже така діяльність позивачем не здійснювалася, доход від такої діяльності, як наслідок, не отримувався. Принаймні доказів зворотного представником відповідача суду надано не було.

Також суд зазначає, що у матеріалах справи міститься копія квитанції від 27 грудня 2017 року №153, якою підтверджується факт сплати позивачем єдиного внеску за січень 2017 року у розмірі 704,00 грн. Вказана сума, як встановлено судом, відповідачем при складені оскаржуваної вимоги була врахована.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд зауважує, що доводи повивача стосовно того, що оскаржувана вимога відповідачем останній направлена із порушенням встановленого триденного строку, не знайшли свого підтвердження. Так, оскаржувана вимога складена 16 травня 2019 року та направлена позивачу 18 травня 2019 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією поштового конверта, тобто у визначений триденний строк.

Зокрема, відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449 (у редакції, чинній на момент складання оскаржуваної вимоги), орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У розумінні частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати складену Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 травня 2019 року №Ф-56938-17 на суму 20326,90 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 793 (сімсот дев`яносто три) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук