Справа № 640/1630/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ № 640/1630/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ТЕХНОЛОДЖІ»

до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа Державна регуляторна служба України

про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ ТЕХНОЛОДЖІ» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 207 від 05 лютого 2019 року «Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині абзацу 1 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 розділу II Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 207 від 05 лютого 2019 року є незаконним та прийнято з порушенням процедури його прийняття, як регуляторного акту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та залучено до участі у розгляді справи в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державну регуляторну службу України.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує проти задоволення позову, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству з тих підстав, що відповідач, як представницький орган місцевого самоврядування, мав повне право затвердити Порядок погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Представником Державної регуляторної служби України надано пояснення, в яких останній вказує на обов`язковість оприлюднення проекту регуляторного акта і відповідного аналізу регуляторного впливу, що здійснюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, чим по суті, здійснюється забезпечення публічного обговорення проекту регуляторного акта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

05 лютого 2019 року Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято розпорядження № 207 «Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва», що зареєстровано в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25 лютого 2019 року за № 35/2212 та №34/2211.

Вказаним розпорядженням затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та Порядок погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Так, абзац 1 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 розділу II Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва передбачає вичерпний перелік підстав для анулювання погодження, а саме:

« 2.3.1 Підставами для анулювання Погодження до закінчення строку його дії є:

Звернення розповсюджувача реклами на транспорті або балансоутримувача місця із заявою про анулювання Погодження, яка подається Робочому органу через адміністратора;

Припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця;

Встановлення факту надання в заяві на отримання Погодження та документах, що додаютья до неї недостовірної інформації.

Перелік підстав для анулювання Погодження є вичерпним.»

Не погоджуючись із абзацом 1 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 розділу II Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва, ТОВ «СВ ТЕХНОЛОДЖІ» звернулося з відповідним позовом до суду, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про рекламу» від 03 липня 1996 року № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР), Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06 вересня 2005 року № 2806-IV (далі - Закон № 2806-IV), Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила № 2067).

Відповідно до статті 1 Закону № 270/96-ВР зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 16 Закон № 270/96-ВР передбачено, що зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам: розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Згідно з приписами частини 3 статті 16 Закону № 270/96-ВР забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами: на пішохідних доріжках та алеях; у населених пунктах на висоті менш ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття, якщо їх рекламна поверхня виступає за межі краю проїжджої частини; поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини.

Положеннями частини 5 статті 16 Закону № 270/96-ВР встановлено, що перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Поряд з цим необхідно вказати, що отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами є дозвільною процедурою у розумінні статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», відтак, на дану процедуру поширюються норми зазначеного закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2806-IV виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються, зокрема, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, анулювання документа дозвільного характеру та строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа.

Положеннями частини 7 статті 41 Закону № 2806-IV визначено, що дозвільний орган анулює документ дозвільного характеру з таких підстав: звернення суб`єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом; наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації;

2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру.

Дія документа дозвільного характеру припиняється через десять робочих днів із дня прийняття (винесення) дозвільним органом рішення про анулювання такого документа, якщо інше не передбачено законом.

Рішення дозвільного органу про анулювання документа дозвільного характеру може бути оскаржено до адміністративного суду.

Анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, забороняється.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Закон № 2806-IV визначає два можливі способи анулювання документа дозвільного характеру в залежності від наявних підстав - за рішенням дозвільного органу або за рішенням суду про застосування відповідних заходів реагування.

Слід зазначити, що інших підстав для анулювання дозволу на розміщення об`єктів зовнішньої реклами Законом України «Про рекламу» не передбачено.

Відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюють Типові правила № 2067.

Згідно пункту 1.3 розділу І Порядку № 37/6253, Головне управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) уповноважене Виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) виконувати покладені на нього функції (у сфері розміщення зовнішньої реклами та реклами на транспорті, у ліфтах комунальної власності територіальної громади міста Києва), передбачені цим Порядком та Положенням про Головне управління з питань реклами (дозвільний орган).

Згідно із пунктами 2, 3, 5, 6, 9, 16, 19, 20, 28 Типових правил № 2067, дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

До повноважень робочого органу належать:

розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;

видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради;

Для одержання дозволу заявник подає робочому органу заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: фотокартка або комп`ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням.

З викладеного вище вбачається, що чинним законодавством передбачено виключний перелік підстав для анулювання погодження (дозволу).

Разом з тим, така підстава для анулювання погодження, як «звернення розповсюджувача реклами на транспорті або балансоутримувача місця із заявою про анулювання Погодження, яка подається Робочому органу через адміністратора», що встановлюється абзацом 1 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 розділу II Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва, не передбачена жодними вимогами чинного законодавства.

Тобто, відповідач оскаржуваним розпорядженням встановлює нові нормативні правила (приписи) щодо розміщення рекламних засобів на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва та розширює виключний перелік обмежень та підстав для анулювання погоджень, встановлених Законом України «Про рекламу» та Типовими правилами розміщення реклами № 2067.

Стосовно порушення процедури прийняття Розпорядження, як регуляторного акту, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1160-IV) визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання

З аналізу наведених вище норм законодавства слідує, що регуляторний акт характеризується наступним: 1) приймається уповноваженим регуляторним органом; 2) спрямований на регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторним органом та суб`єктом господарської діяльності; 3) має ознаки нормативно-правового акта, тобто розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, прийнятий щодо невизначеного кола суб`єктів.

Більш того, порядок оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій визначений у статті 9 Закону № 1160-IV, відповідно до якої кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє. Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

Частинами 1, 2 статті 13 Закону №1160-VI передбачено, що план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що оприлюднення регуляторного акта здійснюється з метою одержання зауважень і пропозицій. При цьому, оприлюдненню підлягають як проект регуляторного акта, так і відповідний аналіз регуляторного впливу - документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.

З наведеного слідує висновок про обов`язковість оприлюднення проекту регуляторного акта і відповідного аналізу регуляторного впливу, що здійснюється з необхідності одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, чим, по суті, здійснюється забезпечення публічного обговорення проекту регуляторного акта.

За таких обставин, проект регуляторного акта має бути оприлюдненим щонайменше за 1 місяць до прийняття такого проекту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 428/7176/14-а та у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №826/2507/18.

Як встановлено судом, вперше проект розпорядження було розміщено 13 листопада 2017 року на офіційному інтернет-порталі Київської міської державної адміністрації у розділі «Регуляторна діяльність» під назвою «Проект розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва та розміщення реклами в ліфтах житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва».

У повідомленні про розміщений проект від 13 листопада 2017 року було зазначено, що зауваження та пропозиції до проекту просимо надсилати за адресами: Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - 04070, м. Київ, Боричів узвіз, 8, тел.: , адреса електронної пошти: reklama. .

Проте, дане повідомлення не містило вказівки про строк чи кінцеву дату подання пропозицій.

01 березня 2018 року на офіційному інтернет-порталі Київської міської державної адміністрації було розміщено повідомлення про проект Розпорядження відповідачем, під цією ж назвою, із заголовком «Для інформування громадськості».

Однак, дане повідомлення не містило інформації про можливість надання зауважень та пропозицій, назву уповноваженої особи, якій можна надсилати будь-які зауваження та пропозиції до розпорядження, без зазначення адреси для звернення та без вказівки на кінцеву дату прийому даних звернень і пропозицій, а містить лише текст самого розпорядження.

18 травня 2018 року проект Розпорядження було розміщено вже зі зміненою назвою «Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва».

У вказаному вище повідомленні зазначено: «Оприлюднюємо для ознайомлення доопрацьовану редакцію проекту розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва» - однак, жодної іншої інформації, крім самого тексту розпорядження, дане повідомлення не містить.

В повідомленні від 17 грудня 2018 року на офіційному інтернет - порталі Київської міської державної адміністрації було оприлюднено для ознайомлення лише доопрацьовану редакцію проекту розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва».

Повідомлення від 01 березня 2018 року, від 18 травня 2018 року та від 17 грудня 2018 року про оприлюднення повторного проекту Розпорядження вже не містили передбаченої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» обов`язкової інформації, зокрема, про:

поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції;

інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною 5 статті 13 цього Закону України «Про засади державної регуляторної в; літаки у сфері господарської діяльності»;

інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань;

інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та інші зацікавлені особи були позбавлені можливості надати свої пропозиції та зауваження до проекту рішення, що є порушенням статей 6, 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині обов`язку забезпечити оприлюднення у передбачений Законом спосіб проекту регуляторного акту.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на те органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акту не був оприлюднений.

Також, відповідно до приписів частини 1 статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:

- відсутній аналіз регуляторного впливу;

- проект регуляторного акта не був оприлюднений;

- проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом;

- щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом.

Згідно пункту 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року № 724, уповноваженим органом, що який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності є Державна регуляторна служба України.

Так, Державна регуляторна служба України відповідно до покладених на неї завдань (пункт 4 Положення про Державну регуляторну службу України):

проводить у порядку, встановленому Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», аналіз проектів регуляторних актів, що подаються на погодження, та аналіз їх регуляторного впливу, приймає рішення про погодження таких проектів або про відмову в їх погодженні;

проводить у порядку, встановленому Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», експертизу регуляторних актів центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів. Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади. У разі виявлення під час експертизи порушень вимог статей 4, 5, 8 - 13 зазначеного Закону приймає рішення про необхідність усунення органом, що прийняв відповідний акт, виявлених порушень принципів державної регуляторної політики;

повідомляє органи виконавчої влади, їх посадових осіб, уповноважених на прийняття або схвалення регуляторних актів про виявлення встановлених Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» обставин, за яких регуляторні акти не можуть бути прийняті або схвалені, а якщо зазначені регуляторні акти підлягають державній реєстрації в органах юстиції, - повідомляє також відповідні органи юстиції, до компетенції яких належить здійснення державної реєстрації таких регуляторних актів.

Як вказано в частині 1 статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, зокрема, якщо проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту розпорядження, останній 07 грудня 2018 року погоджений Київським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (№60-02/4445), а також 26 грудня 2018 року Департаментом промисловості та розвитку підприємництва надано висновок щодо проходження регуляторної процедури (№052-9304) - пункт 9 пояснювальної записки.

Однак, оспорюване розпорядження, як регуляторний акт, не був погоджений Державною регуляторною службою України, що, в свою чергу, свідчить про порушення частини 1 статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Процедура прийняття оскаржуваного розпорядження повинна відповідати принципам регуляторної політики у відповідності до процедури прийняття нормативно-правових актів регуляторної дії, так і принципу правової визначеності та передбачуваності законодавства, як напряму державної політики, спрямованого на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законами України.

Як встановлено судом, оскаржуване розпорядження було предметом розгляду Державної регуляторної служби України, за результатами якого надані висновки про його прийняття виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з порушенням вимог чинного законодавства та запропоновано вжити заходів щодо приведення його у відповідність до чинного законодавства України.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження прийняте без дотримання регуляторної процедури та, зокрема, за відсутності аналізу регуляторного впливу, без оприлюднення проекту регуляторного акту та без погодження його Державною регуляторною службою України, а тому підлягає скасуванню.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано достатні документальні докази, якими підтверджується обґрунтованість позовних вимог, в той час, як відповідачем не доведена правомірність свого рішення з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ТЕХНОЛОДЖІ» задовольнити .

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 207 від 05 лютого 2019 року «Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині абзацу 1 підпункту 2.3.1 пункту 2.3 розділу II Порядку погодження розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ТЕХНОЛОДЖІ» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 80-А, РНОКПП 33350834) витрати зі сплати судового збору за рахунок виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві гривні) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко