Справа № 826/14698/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Київ № 826/14698/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

14.11.2017 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №15539-1305 від 23.11.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2017 відкрито провадження у справі.

Правова позиція позивача з урахування позовної заяви та письмових пояснень зводиться до того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки дій стосовно реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належним їй на праві власності нежитловим приміщенням вона не вчиняла, а тому не є користувачем земельної ділянки та не має права користування земельною ділянкою, за якою відповідачем їй визначено податкове зобов`язання щодо сплати земельного податку.

Позивач також вказує, що їй належить на праві власності 1/4 нежитлового приміщення загальною площею 1406,4 кв.м., в той час як відповідачем визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку виходячи з площі земельної ділянки 2812,8 кв.м.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем пропущено строк нарахування податкового зобов`язання щодо сплати земельного податку за 2016 рік.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . Відповідач зазначає, що позивач у 2016 році була власником нежитлового приміщення, отже й користувачем земельної ділянки, на якій розташоване таке приміщення, а тому позивач зобов`язана сплачувати земельний податок за належну їй земельну ділянку. При цьому відсутність факту реєстрації майнових прав на таку земельну ділянку не звільняє позивача від обов`язку сплати земельного податку.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу №264 від 04.02.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., ОСОБА_1 є власником 1/4 нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1406,4 кв.м.

Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 29.03.2016 за кодом земельної ділянки 79:336:065, дана земельна ділянка, на якій розташоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де вони зазначені як землекористувачі.

Згідно довідки КП "Київський інститут земельних відносин" Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), виданої ОСОБА_1 , місце розташування якої: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка площею 720,98 кв.м, нормативна грошова оцінка якої складає 4 769 720,05 грн.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 15.08.2016 до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач просила поставити її на облік як платника податку на земельну ділянку згідно довідки про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, у зв`язку з придбанням 08.02.2016 нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (розмір частки 1/4).

Як зазначає позивач, 18.10.2017 їй від співвласника нежитлового приміщення ОСОБА_3 стало відомо, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пунктом 286.5 статті 286 розділу XIII Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) контролюючим органом йому було визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік, але відповідних податкових повідомлень-рішень, як зазначено позивачем, не надходило.

18.10.2017 позивач звернулася із заявою до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з проханням надати копії податкових-повідомлень рішень, якими їй визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік. Натомість, позивачу було відмовлено з підстав, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві не має можливості надати копії вищевказаних повідомлень-рішень, оскільки вони передані до управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві та запропоновано звернутися до управління погашення боргу з даною заявою.

09.11.2017 позивач звернулася із заявою до начальника управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві з письмовою заявою, в якій просила надати копії податкових-повідомлень рішень, якими їй визначено суми податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік. У відповідь позивачу повідомлено, що ГУ ДФС у м. Києві не має можливості надати копії податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік, оскільки чинним законодавством України не передбачено порядок надання копій податкових повідомлень-рішень платникам податків та надано платіжне доручення з вказаною сумою і реквізитами для сплати податкового зобов`язання. Згідно вказаного платіжного доручення, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 143 091,6 грн.

Судом встановлено, що вказане податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 143 091,6 грн. визначене ОСОБА_1 згідно податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі №15539-1305 від 23.11.2016.

Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомлення-рішенням, звернулася до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що статтею 206 Земельного кодексу України закріплено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У відповідності до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Разом з тим, відповідно до пункту 287.8 статті 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

В постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 №21-2352а15 вказано, що у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

В постанові Верхового Суду України від 07.07.2015 у справі №826/12388/13-а зазначено, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового Кодексу над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений в п.5.2 ст.5 ПК, обов`язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, є необґрунтованими доводи позивача про те, що дій стосовно реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належним їй на праві власності нежитловим приміщенням вона не вчиняла, а тому не є користувачем земельної ділянки та не має права користування земельною ділянкою, за якою відповідачем їй встановлено податкове зобов`язання щодо сплати земельного податку.

Також є необґрунтованими доводи позивача про те, що площа нежитлового приміщення складає 1406,4 кв.м., а відповідач зобов`язує позивача сплатити земельний податок за земельну ділянку площею 2812,80 кв.м., оскільки 1406,4 кв.м., згідно Інформаційної довідки з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстра прав власності на нерухоме майно, Державного реєстра Іпотек, Єдиного реєстра заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.02.2016 - це площа нерухомого майна, а площа земельної ділянки, частка якої є об`єктом оподаткування, згідно даних земельного кадастру, складає 0,2884 га, яка у пропорції 1/4 (відповідно до кількості власників) частки власності позивача, складає 0,0721 га (720,98 кв.м., як зазначено у довідці Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).

У відзиві на позовну заяву відповідач навів наступний розрахунок податкового зобов`язання позивача з земельного податку: 720,98 х 1221,9 х 2,5 х 1,21 х 1,249 х 1,433 х 3% = 143 091,6 грн, де:

- 720,98 кв.м. - площа земельної ділянки;

- 1221,9 грн. - грошова оцінка за 1 кв.м.;

- 2,5 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки;

- 1,21 - узагальнюючий коефіцієнт, відповідно до Довідки №H-00268/2016;

- 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015 р. №6-28-0.22-215/2-15;

- 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 р. №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель";

- 3% - відсоток ставки земельного податку (Рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. №242/5629 зі змінами та доповненням).

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстра Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.02.2016 ОСОБА_1 набула права власності на 1/4 вказаного нежитлового приміщення 08.02.2016.

Отже, позивач зобов`язана сплачувати земельний податок за земельну ділянку, розташовану під набутим нею нежитловим приміщенням починаючи з лютого 2016 року.

Разом з цим, з наведеного вище розрахунку вбачається, що відповідач визначив податкове зобов`язання позивача за весь 2016 рік, без урахування набуття позивачем права на зазначену ділянку в лютому 2016 року. Отже, відповідач безпідставно нарахував позивачу податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за січень 2016 року в сумі 11 924,3 грн. (143 091,60/12).

Посилання позивача на порушення відповідачем строку прийняття податкового повідомлення-рішення суд не приймає.

Згідно п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 лише 15.08.2016 звернулась до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою про постановлення її на облік як платника податку на земельну ділянку, до якої було додано копії відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної діялянки.

Викладене виключало можливість проведення відповідачем нарахування позивачу суми податку у строки, закріплені у п. 286.5 ст. 286 ПК України.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає протиправним податкове повідомлення-рішення №15539-1305 від 23.11.2016 в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за січень 2016 року в сумі 11 924,3 грн. В іншій частині податкове повідомлення-рішення №15539-1305 від 23.11.2016 суд вважає правомірним, що було доведено відповідачем та не спростовано позивачем.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судові витрати відшкодовуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки ціна позву складає 143 091,6 грн., судом задоволено позовні вимоги на суму 11 924,3 грн., а згідно наявної у матеріалах справи квитанції №222 від 10.11.2017 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1 430,91 грн, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 119,24 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №15539-1305 від 23.11.2016 в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 11 924,3 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 119,24 грн (сто дев`ятнадцять гривень двадцять чотири копійки).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак