Справа № 640/1845/19
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 640/1845/19

адміністративне провадження № К/9901/34028/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

секретаря судових засідань: Лопушенко О.В

за участі:

представника Позивача: Бражник Ж.С.,

представників Відповідачів: Кравченко О.О., Лягера А.О.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року (суддя Огурцов О.П.)

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року (головуючий суддя Кучма А.Ю., судді: Бєлова Л.В., Лічевецький І.О.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія"

до Головного управління ДПС у м. Києві,

Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про результати розгляду скарги,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Елеваторна Компанія" (далі також - Позивач, ТОВ «Українська Елеваторна Компанія») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - Відповідач 1, правонаступник - Головне управління ДПС у м. Києві), Державної фіскальної служби України (далі також - Відповідач 2, правонаступник - ДПС України), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14 листопада 2018 року № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, а також рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги від 21 січня 2019 року № 2895/6/99-99-11-04-01-25.

Вважаючи оскаржувані індивідуальні акти такими, що прийняті без дотримання вимог чинного законодавства, Позивач посилався на помилковість висновків Відповідача-1.

Позивач зазначив, що його фінансово-господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ "ГЛОБАЛ ХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" полягали у наданні послуг складського зберігання зерна, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями оформлені відповідно до вимог податкового законодавства та належним чином підтверджують зміст господарських операцій.

Також Позивач в обґрунтування своєї позиції зазначив, що помилковим є висновок контролюючого органу про те, що сума отриманих від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" активів є доходом Позивача. ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» було створено шляхом виділу майна, статутного капіталу, прав та обов`язків іншої юридичної особи - ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна". На час виділу майна, в тому числі активів на загальну суму 85 361 738, 56 грн. ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» не існувало як окремої юридичної особи та відповідно не могло вступити у господарські відносини, у тому числі отримати майно на безоплатній основі. Виділ та передача вказаного майна були одним з етапів створення Позивача, що підтверджується протоколом загальних зборів.

Також Позивач вказував на невмотивованість рішення Відповідача-2 про результати розгляду його скарги, у зв`язку з чим просив його визнати протиправним та скасувати.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14 листопада 2018 року № 2 на суму 189 054, 00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та роблячи висновок про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 на суму 189 054, 00 грн, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для притягнення Позивача до відповідальності на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України. Цією нормою відповідальність передбачена за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, в той час як Позивачем взагалі не було складено податкових накладених за червень 2017 року щодо яких, за твердження Відповідача 1, допущено порушення терміну їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі також - ЄРПН).

Роблячи висновок про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив із того, що Позивачем не підтверджено факт отримання сільськогосподарської продукції від ТОВ "ГЛОБАЛ ХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" за договорами відповідального зберігання та відповідно факт надання послуг за вказаними договорами.

При цьому, суд зазначив, що:

- Позивачем не надано суду належних доказів, визначених умовами договорів відповідального зберігання та вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту отримання продукції за договорами зберігання: простих або подвійних складських свідоцтв, видаткових/прибуткових накладних, якісних посвідчень, рахунків та карантинних сертифікатів;

- копії складських квитанцій на сільськогосподарську продукцію, які надано суду, містять відмітку про їх погашення, тобто зерно, щодо яких їх виписано, було видано (реалізовано) та вибуло від Позивача;

- вироками Індустріального районний суду м. Дніпропетровська від 27вересня 2017 року у справі № 202/5731/17 та Приморського районного суду міста Одеси від 18 квітня 2017 року у справі № 522/6362/17 підтверджено, що контрагенти Позивача ТОВ "ГЛОБАЛ ХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" створювались з метою здійснення фіктивної діяльності.

Як вказано судом першої інстанції, в ході судового розгляду не підтверджено на підставі належних до допустимих доказів того, що активи від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" на суму 85 361 738,56 грн. були надані в обмін на корпоративні права та включають в себе частину нерозподіленого прибутку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ТОВ "Українська Елеваторна Компанія" задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14 листопада 2018 року: № 2, № 2, № 2, № 2, № 2, рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 21 січня 2019 року № 2895/6/99-99-11-04-01-25.

Ухвалюючи це рішення, суд апеляційної інстанції не погодився із висновками суду першої інстанції та зазначив про те, що На підтвердження факту отримання Позивачем на відповідальне за договорами відповідального зберігання сільськогосподарської продукції від ТОВ «ГЛОБАЛ ХІЛЛ» та ТОВ «СОРВЕЛ ІНВЕСТ» та надання послуг за вказаними договорами, як до перевірки так і до суду надано: реєстр накладних, складська квитанція, просте або подвійне складське свідоцтво, лист з прохання видати або переоформити продукцію підписаний керівником поклажодавця та завірений оригіналом печатки, довіреність суворої звітності на отримання або переоформлення продукції, видаткові/прибуткові накладні, якісні посвідчення, акт приймання - передачі виконаних робіт, акт - розрахунку убутку продукції, товарно - транспортна накладна, рахунки, карантинні сертифікати.

Крім того, суд зазначив, що податковим органом не надано доказів реалізації товариством зерна, постановленого на зберігання ТОВ "ГЛОБАЛ ХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ".

З урахування цього, виходячи із висновків суду апеляційної інстанції, у Позивача також був відсутній обов`язок щодо складання та реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних на суму податку на додану вартість 378 108 грн. за червень 2017 року.

Суд апеляційної інстанції в судовому рішенні зробив висновки про те, активи, отримані від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" на суму 85 361 738,56 грн., не є безоплатно наданими товарами (роботами, послугами), а отримані Позивачем в обмін на корпоративні права, а тому відсутні підстави вважати, що Позивач повинен відобразити суми доходу від безоплатно одержаних основних засобів, що підлягають амортизації, які визначаються в сумі, пропорційній сумі амортизації відповідних основних засобів одночасно з її нарахуванням всього на загальну суму 21 724 663 грн.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Відповідач 1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального права, зокрема пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 181.1 статті 181, пункту 189.1 статті 189, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та процесуального права, а саме статті 78, 90, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року, а також рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. Вказує, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні суду касаційної інстанції представники Позивача та Відповідачів підтримали зазначені ними у процесуальних документах вимоги.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Українська Елеваторна Компанія" за результатами якої складено акт від 17 жовтня 2018 року № 704/26-15-14-02-01-14/39184446.

Згідно з висновками цього акта, Позивачем порушено вимоги:

- пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 5, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4163, в результаті чого занижено суми податку на прибуток підприємства, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 10 964 795 грн.;

- пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 181.1 статті 181, пункту 189.1 статті 189, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму на суму 8143307 грн. та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на суму 428 875 грн.;

- пунктів 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 1023,07 грн. та відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку на додану вартість 378 108,00 грн.

На підставі акта перевірки Відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 14 листопада 2018 року :

- № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 10 179 134,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 8 143 307,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 2 035 827,00 грн.;

- № 2, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за червень 2018 року на суму 428 875,00 грн.;

- № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 13 513 874 грн., у тому числі податковими зобов`язаннями у розмірі 10 964 795,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 2 549 079,00 грн.;

- № 2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І півріччя 2018 року на 2 944 384,00 грн.;

- № 2, яким застосовано штраф на загальну суму 189 156,31 грн., а саме у розмірі 10% на суму 102,31 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладених/розрахунків коригування в ЄРПН та у розмірі 50% на суму 189054,00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Обставини, на яких гуртуються висновки про фактичне не здійснення господарських операцій Позивача з контрагентами ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ".

Перевіркою встановлено, що 30 червня 2016 року між Позивачем та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" було укладено договір відповідального зберігання зерна № 10, а також аналогічного змісту договір укладено між Позивачем та ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" 7 липня 2016 року за № 23.

Відповідно до реєстрів складських квитанцій до договорів зберігання від 30 червня 2016 року № 10 та від 7 липня 2016 року № 23 Позивачу було передано на відповідальне зберігання пшеницю м`яку, ячмінь, кукурудзу, соняшник (надалі також -зернові культури).

На підтвердження факту отримання Позивачем на відповідальне зберігання сільськогосподарської продукції від ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та надання послуг за вказаними договорами, як до перевірки так і до суду надано: реєстри накладних, складські квитанції, листи з проханням видати або переоформити продукцію підписані керівниками поклажодавців та завірені оригіналом печатки, довіреності суворої звітності на отримання або переоформлення продукції, акти приймання - передачі виконаних робіт, акти - розрахунку убутку продукції, товарно - транспортні накладні.

В ході проведення перевірки встановлено документальне оформлення ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЕЛЕВАТОРНА КОМПАНІЯ» послуг на користь ТОВ «ГЛОБАЛХІЛЛ» всього на суму 1 765 868,84 грн., а також послуг на користь ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" на суму 15 770,50 грн.

Разом з тим, контролюючим органом за результатом проведення перевірки було встановлено неможливість ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" придбавати та постачати товари, роботи або послуги.

Так, щодо проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «ГЛОБАЛХІЛЛ» перевіркою встановлено, що:

- у підприємства відсутня будь-яка матеріально-технічна база, необхідна для здійснення господарської діяльності (відсутність власних або орендованих основних засобів, офісних приміщень, транспортних засобів, тощо);

- штатна чисельність працівників на підприємстві складається з 1 особи (директора);

- відсутнє реальне джерело походження товару (пшениця, кукурудза, соняшник, ячмінь), що був переданий на адресу ТОВ «УКРАЇНСЬКА ЕЛЕВАТОРНА КОМПАНІЯ»;

- ТОВ «ГЛОБАЛХІЛЛ» не здійснювало реалізацію товару, що був переданий на адресу ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» на підставі договору від 7 липня 2016 року №23;

- в Єдиному реєстрі судових рішень міститься інформація, яка підтверджує фактично протиправну діяльність ТОВ «ГЛОБАЛХІЛЛ», зокрема вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року та інформація в рамках кримінального провадження № 0004299, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205, частиною другою статті 209, частиною третьою статті 358 Кримінального кодексу України.

Щодо фінансово-господарських операцій з ТОВ «СОРВЕЛ ІНВЕСТ» контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що:

- у підприємства відсутні будь-які основні засоби або інші активи, відсутні об`єкти оподаткування у власності або оренді за його місцезнаходженням;

- штатна чисельність працівників складає 1 особа, виплати самозайнятим особам (ФОПам) не здійснювались;

- встановлено відсутність укладання угод цивільно-правового характеру;

- наявний вирок Приморського районного суду міста Одеси від 18 квітня 2017 року у справі № 522/6362/17 про визнання гр. ОСОБА_1 , яка перебувала на посаді директора ТОВ «СОРВЕЛ ІНВЕСТ» та була його засновником (100% частка) в період з 14 квітня 2015 року, винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статі 27, частиною першою статті 205 Кримінальний кодексу України.

З урахуванням наведеного, Відповідач 1 дійшов висновку про не підтвердження Позивачем отримання на відповідальне зберігання сільськогосподарської продукції від ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та надання послуг за вказаними договорами відповідального зберігання.

Таким чином, перевіркою встановлено, що в податковому обліку ТОВ «Українська елеваторна Компанія» не відображені операції з реалізації раніше отриманих товарів на суму 42 860 911,00 грн., крім того ПДВ - 8 572 182,00 грн.

Щодо обставин, на підставі яких Відповідач 1 сформував висновки про несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

В ході проведення перевірки контролюючим органом було встановлено, що податкова накладна від 7 травня 2018 року №471/0003 на суму 1023,07 грн. зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 1 червня 2018 року, тобто з порушенням встановленого законом терміну реєстрації

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначений факт Позивачем не заперечується.

Крім того, перевіркою було встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку на додану вартість 378108 грн. за червень 2017 року, оскільки на переконання посадових осіб контролюючого органу, Позивач мав виписати податкові накладні на сільськогосподарську продукцію, яка в подальшому реалізована іншим особам, та про яку Позивач зазначав, що він її отримав за договорами відповідального зберігання від ТОВ "ГЛОБАЛ ХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та щодо якої погашено складські квитанції на зерно.

Щодо обставин справи, на підставі яких Відповідач 1 сформував висновки про необхідність нарахування амортизації на суму основних засобів (групи амортизації), отриманих за розподільчим балансом від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна".

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, в ході проведення контрольного заходу з метою отримання пояснень щодо існування (оприбуткування) основних засобів, підстав для відображення в бухгалтерському обліку підприємства даних бухгалтерського рахунку 10 "Основні засоби" та порядку нарахування амортизації таких основних засобів (групи амортизації), зокрема, отриманих за розподільчим балансом від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" Відповідачем 1 вручено запит.

У відповідь на який Позивач надав пояснення, в яких зазначено таке.

У 2013 році ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" (яке на той час мало назву ТОВ "Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД") прийняло рішення про реорганізацію шляхом проведення виділу, тобто передачі за розподільчим балансом частини власного майна, прав й обов`язків, новоствореній юридичній особі (ТОВ "Українська Елеваторна Компанія"). З-поміж іншого, було вирішено передати частину статутного капіталу для формування статутного капіталу ТОВ «Українська елеваторна компанія». Розмір статутного капіталу останнього було закріплено в розмірі 1 598 600 (один мільйон п`ятсот дев`яносто вісім тисяч шістсот) грн. і, відповідно, статутний капітал ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" зменшено на аналогічну суму. 31 березня 2014 року ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" протоколом загальних зборів учасників № 103 від 31 березня 2014 року затвердило свій розподільчий баланс, за яким передало частину свого майна, прав і обов`язків Позивачу а саме :

- активів на суму 102242 тис. грн.;

- пасивів на суму 102242 тис .грн.

31 березня 2014 рок відбулися перші загальні збори учасників ТОВ "УкрЕлКо", результати якого зафіксовані в протоколі № 1 загальних зборів учасників ТОВ ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» від 31 березня 2014 року.

На цих зборах прийнято рішення, необхідні для створення будь-якої юридичної особи, в тому числі про створення ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» шляхом виділу із капітал ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" та передачі частини майна, прав та обов`язків, про формування статутного капіталу та створення виконавчого органу...".

Разом з цим, в акті перевірки відображено, що ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" станом на 31 березня 2014 року не було засновником (учасником) Позивача та на час перевірки його внесок до статутного фонду Позивача складає 160 грн., водночас загальна вартість активів, переданих на баланс Позивача згідно з розподільчим балансом від 31 березня 2014 року, складає 85 361 738,56 грн. При цьому, згідно з наданими документами, статутний фонд Позивача на зазначену суму не сформовано. Операції з продажу майна ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" в адресу Позивача на суму 85 361 738,56 грн. за даними Єдиного реєстру податкових накладних не задекларовано.

Згідно з наданими до перевірки відомостями залишкової вартості основних засобів, облікованих Позивачем по бухгалтерському рахунку № 10 "Основні засоби", станом на 1 січня 2015 року загальна вартість основних засобів на початок звітного періоду складає 92 377 739,20 грн., що підтверджується даними балансової вартості основних засобів на початок звітного періоду у додатку AM до декларації з податку на прибуток за 2015 рік.

З наведеного залишку основних засобів на початок 2015 року отримано за розподільчим балансом (протокол №103 від 31 березня 2014 рокузагальних зборів учасників ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна") основних засобів на суму 82 206 115,08 грн. (88,99 % від залишку).

З огляду на зазначене, Відповідач 1 дійшов висновку, що активи на суму 85 361 738,56 грн., отримані Позивачем від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", на безоплатній основі, а тому, Позивач мав включити до складу інших доходів фінансової звітності та декларацій з податку на прибуток суму доходу від безоплатно одержаних основних засобів, що підлягають амортизації, які визначаються в сумі, пропорційній сумі амортизації відповідних основних засобів одночасно з її нарахуванням на загальну суму 21 724 663,00 грн.

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, Позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Розглянувши вказану скаргу Відповідачем 2 прийнято рішення від 21 січня 2019 року № 2895/6/99-99-11-04-01-25, яким податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2, № 2, № 2, № 2, № 2 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи Відповідача 1 (особи, яка подала касаційну скаргу)

Вказуючи про допущення судами порушень норм матеріального та процесуального права, вимоги скаржник обґрунтовує тим, що висновки апеляційного суду та суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Позивач безпідставно не включив до складу доходів суму безоплатно отриманих товарів, а також сум податку на додану вартість за наслідками реалізації зернових, адже факт отримання Позивачем на відповідальне зберігання сільськогосподарської продукції від ТОВ «ГЛОБАЛ ХІЛЛ» та ТОВ «СОРВЕЛ ІНВЕСТ» та надання послуг за договорами відповідального зберігання не підтверджений.

На думку Відповідача 1 про неотримання відповідних послуг ТОВ «ГЛОБАЛ ХІЛЛ» та ТОВ «СОРВЕЛ ІНВЕСТ» від Позивача, оскільки останні не мали можливості придбавати та постачати товари, роботи або послуги, що підтверджується встановленими перевіркою обставинами. Посилається на обставини аналогічні викладеним в акті перевірки та зазначає, що наданими Позивачем первинними документами по взаємовідносинам з цими контрагентами не підтверджується реальне виконання господарських операцій по укладеним договорам, оскільки вони не містять достатню інформацію щодо змісту та вартості господарських операцій, зокрема, акти здачі приймання робіт та товарно-транспортні накладні не містять всіх необхідних даних та не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, стверджує, що трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення вказаних контрагентів були недостатніми для виконання умов договорів, відсутнє також і реальне джерело походження товару.

Разом з цим, Відповідач 1 зазначає, що факт здійснення операцій без ділової мети та обліку операцій безвідносно до їх реального економічного змісту підтверджується даними вироків судів відносно цих підприємств. Просить суд врахувати сталу судову практику Верховного Суду у справах, де наявні вироки, якими службові особи контрагентів - постачальників визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 205 та/або статті 205-1 КК України.

Щодо заниження ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» суми доходу від безоплатно одержаних основних засобів, що підлягають амортизації, які визначаються в сумі, пропорційній сумі амортизації відповідних основних засобів одночасно з її нарахуванням всього на загальну суму 21 724 663 грн., Відповідач 1 зазначає, що ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» отримало активів згідно з розподільчим балансом від ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» на суму понад 85 млн. грн., при цьому, статутний фонд на момент створення СГ складає 1 598 600 грн. (на даний час не змінено). З огляду на зазначене, Відповідач 1 стверджує, що відсутні законодавчі підстави для врахування збільшення статутного фонду ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» за рахунок виділу активів іншого СГ на зазначену суму, а тому на переконання контролюючого органу вказані активи отримані на безоплатній основі.

Також, у касаційній скарзі, скаржник зазначає, що податкова накладна, виписана ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» від 7 травня 2018 №471//0003 зареєстрована в ЄРПН 01 червня 2018 року , тобто з порушенням законодавчо встановлених термінів. Крім того, перевіркою встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН за червень 2017 року на загальну суму ПДВ 378 108,00 грн.

За наведених обставин, Відповідач 1 стверджує, що судом апеляційної інстанції було надано невірну юридичну оцінку обставинам, що мають значення для справи, та призвело до прийняття незаконного рішення.

3.2. Доводи Позивача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

Позивач вважає, що судом апеляційної інстанції на підставі належним чином встановлених обставин справи та при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права зроблено обґрунтований висновок щодо відсутності з боку Позивача порушень податкового законодавства при формуванні податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Зокрема, як зазначив Позивач, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження факту отримання Позивачем на відповідальне за договорами відповідального зберігання сільськогосподарської продукції від ТОВ «Глобалхілл» та ТОВ «Сорвел Інвест» та надання послуг за вказаними договорами, як до перевірки так і до суду надано: реєстр накладних, складська квитанція, просте або подвійне складське свідоцтво, лист з прохання видати або переоформити продукцію підписаний керівником поклажодавця та завірений оригіналом печатки, довіреність суворої звітності на отримання або переоформлення продукції, видаткові/прибуткові накладні, якісні посвідчення, акт приймання - передачі виконаних робіт, акт - розрахунку убутку продукції, товарно - транспортна накладна, рахунки, карантинні сертифікати.

Слід зазначити, що податковий орган не вказав в акті перевірки жодних зауважень до первинних документів по правовідносинах Позивача з ТОВ «Глобалхілл» та ТОВ «Сорвел Інвест».

При цьому Позивач посилається на те, що товарно-транспортні накладні в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не є первинними документами, а відтак їх наявність/відсутність жодним чином не може підтверджувати або спростовувати факт здійснення господарської операції із зберігання товару чи визнання її безтоварною або фіктивною.

Наявність або відсутність певних основних засобів чи очікуваної Відповідачем 1 кількості працівників у контрагентів Позивача не можуть свідчити про безтоварність здійснених операцій між учасниками податкових правовідносин чи спричиняти негативні податкові наслідки

Позивач закцентував увагу на тому, що ОСОБА_2 був директором ТОВ «Глобалхілл» в період з 24 червня 2016 року по 1 липня 2016 року (лише 8 днів), тобто до ведення спільної господарської діяльності Позивача з ТОВ «Глобалхілл» (Договір відповідального зберігання № 23 між Позивачем та ТОВ «Глобалхілл» підписаний 7 липня 2016 року).

Окрім того, Позивач наголошує на тому, що наявність вироку стосовно посадових осіб контрагентів може свідчити лише про наявність/відсутність складу конкретного злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, у тих чи інших діях таких осіб та не може створювати жодні негативні наслідки для осіб, що не фігурували у таких кримінальних справах.

В акті перевірки відсутні будь-які підтвердження факту отримання зерна Позивачем від контрагентів на безоплатній основі чи в якості подарунка, чи будь-яким іншим способом, який би міг бути розцінений як безоплатне його отримання. Всі висновки Відповідача 1 з даного питання ґрунтуються виключно на його власних припущеннях та не підтверджуються жодними належними документами.

Також Позивач вважає висновки Відповідача 1 про те, що він не включив до складу доходу суму, пропорційну сумі нарахованій амортизації тих основних засобів, які, начебто, були безоплатно одержані від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", на суму 21724 663,00 грн, зроблені внаслідок неналежного дослідження фактичних обставин виділу Позивача від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" та його правового регулювання, чому було надано належну оцінку судом апеляційної інстанції.

ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» зазначає, що активи під час виділу Позивача від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" були передані не безоплатно, а взамін на відстрочене у часі виконання зобов`язання ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" перед учасниками, що підтверджується, у тому числі, розподільчим балансом.

Позивач, з посиланням на норми податкового законодавства зазначає, що він мав право отримати активи (основні засоби) в процесі виділу з ТОВ «Луї Дрейфус Компані» виключно одночасно з прийняттям зобов`язань ТОВ «Луї Дрейфус Компані» на суму вартості таких активів. При цьому, реєстратор не здійснив би реєстрацію Позивача на підставі розподільчого балансу, у якому б в порушення пункту 3 розділу І ПСБО і основні засоби передавались без аналогічної суми зобов`язань товариства, з якого відбувся виділ.

Як наполягає Позивач, як під час продажу товару з відстрочкою платежу так і в результаті виділу активи отримуються платником податків не безоплатно, а з зобов`язанням(и), що дорівнює(ють) вартості таких активів.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Щодо висновків контролюючого органу про те, що ТОВ «Українська Елеваторна Компанія» не дотрималась законодавчо визначеного обов`язку щодо включення до складу інших доходів фінансової звітності та Декларацій з податку на прибуток суми доходу від безоплатно одержаних основних засобів, що підлягають амортизації, які визначаються в сумі відповідних основних засобів одночасно з її нарахуванням, суд касаційної інстанції зазначає про таке.

Відповідач 1 вважає, що Позивачем отримано активів за розподільчим балансом від ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» на суму понад 85 млн. грн при цьому статутний фонд на момент створення складає 1 598 600 грн, відтак відсутні законодавчі підстави для врахування збільшення статутного фонду позивача за рахунок виділу активів іншого суб`єкта господарювання на зазначену суму.

Надаючи оцінку таким висновкам Відповідача 1, суд звертає увагу на наступне правове регулювання спірних правовідносин.

За змістом підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Підпунктом 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Отже, передумовою включення до складу доходів активів, відповідно до норм на які посилався Відповідач 1 у акті перевірки та під час судового розгляду, є отримання відповідного активу безоплатно.

Разом з тим, операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства.

Зміст встановлених судом апеляційної інстанції обставин, свідчить про те, що відповідні активи не отримано безоплатно Позивачем, адже ці активи передано внаслідок створення останнього шляхом реорганізації ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", зокрема, через виділення частини власного майна за розподільчим балансом. При цьому відповідно до розподільчого балансу, затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 103 від 31 березня 2014 року, ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" передано частину свого майна, прав і обов`язків, а саме: - активів на суму 102 242,0 тис. грн (у тому числі основні засоби на суму 82 206 тис.грн.); - пасивів на суму 102 242,0 тис. грн.

Відтак, згідно з розподільчим балансом забезпечено виконання рівняння: активи = зобов`язання + капітал.

Отже суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що активи, отримані Позивачем від ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» на суму 85361738,56 грн., не є безоплатно наданими товарами (роботами, послугами), а отримані Позивачем в обмін на корпоративні права, а тому відсутні підстави для їх оподаткування податком на прибуток.

З огляду на викладене, обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що Позивачем не було допущено порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 5, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги в частині правомірного визначення Позивачу у податковому повідомленні рішенні № 2 суми штрафу у розмірі 102,31 грн. за затримку реєстрації податкової накладної № 471/0003 від 07 травня 2018 року.

Так, судом першої інстанції було встановлено, а в суді касаційної інстанції підтверджено Позивачем, що останнім не заперечується факт порушення терміну реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладеної від 7 травня 2018 року №471/0003 на суму 1023,07 грн., яка зареєстрована 1 червня 2018 року. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДФС у м. Києві від 14 листопада 2018 року на суму 189054,00 грн.

Водночас, рішення суду апеляційної інстанції про скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 на суму 102,31 грн. є не мотивованим та суперечить встановленим обставинам справи.

Щодо висновків Відповідача 1, сформованих за результатами оцінки операцій між Позивачем та його контрагентами ТОВ «Глобалхілл» та ТОВ «Сорвел Інвест», про те, що Позивач не отримував на зберігання товарів від згаданих суб`єктів господарювання, а безоплатно отримав від третіх, невідомих осіб, а потім їх реалізував.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За правилами абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, встановлено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 21 цього Положення визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Згідно з приписами пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Відповідно до пункту 29 вказаного Положення до складу інших витрат включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). До таких витрат належать, зокрема, втрати від безоплатної передачі необоротних активів.

Положеннями пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1 статті 188 ПК України).

Відповідно до приписів пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість.

Положеннями пункту 189.1 статті 189 ПК України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Положеннями пункту 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Отже, господарські операції для цілей їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання/реалізації товарів чи послуг або в разі якщо придбані/реалізовані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть бути відображені податковому обліку навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 січня 2016 року у справі №826/11531/14, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

За змістом встановлених судами попередніх інстанцій обставин, Позивачем на підтвердження факту існування фінансово-господарських правовідносин з ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" надано копію договору відповідального зберігання від 30 червня 2016 року № 10 та з ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" договору відповідального зберігання зерна від 7 липня 2016 року № 23, які є аналогічними та предметом яких є надання послуг відповідального зберігання сільськогосподарської продукції (зернові та/або олійні).

На підставі оцінки наданих під час судового розгляду документів (реєстр накладних, складські квитанції, лист з прохання видати або переоформити продукцію підписаний керівником поклажодавця та завірений оригіналом печатки, довіреність суворої звітності на отримання або переоформлення продукції, акт приймання - передачі виконаних робіт, акт - розрахунку убутку продукції, товарно - транспортні накладні,) суди першої та апеляційної інстанції сформували протилежні висновки щодо фактичного здійснення послуг зберігання Позивачем для ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ".

Суд першої інстанції, погодившись із здійсненою Відповідачем 1 перекваліфікацією суті операцій між зазначеними суб`єктами господарювання, як такі, що здійснені не були, зазначив, що фактично зернові культури передані від третіх осіб безоплатно та в подальшому реалізовані Позивачем.

Суд апеляційної інстанції, не погодившись із такими висновками Відповідача 1 та суду першої інстанції, зазначив, що висновки про те, що Позивач при відвантаженні зерна здійснив саме його реалізацію, а не дії на виконання договорів відповідального зберігання не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Разом з тим, оцінка наявним у матеріалах справи доказам, наданим на підтвердження/ спростування фактичного здійснення господарських операцій між Позивачем та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ", ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" здійснена судами з порушенням правил, передбачених статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з цією нормою суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення зазначив, що Позивачем не надано, зокрема видаткових/прибуткових накладних, якісних посвідчень, рахунків та карантинних сертифікатів.

Не погоджуючись із такими висновками, у апеляційній скарзі (том 7 а.с. 94-95) Позивач послався на те, що:

- законодавством не передбачено обов`язок Позивача отримувати видаткові/прибуткові накладні, адже інформація, яка передбачена такими накладними, міститься у складських документах;

- інформацію, яка відображається в якісних посвідченнях, містять наявні у матеріалах справи картки аналізу зерна, журнали кількісно-якісного обліку;

- щодо відсутності рахунків, то на підтвердження обставин отримання винагороди надано банківські виписки;

- законодавством не передбачено обв`язок отримувати відповідні карантинні сертифікати.

Суд, апеляційної інстанції, не спростовуючи висновки суду першої інстанції про відсутність відповідних документів, та не надаючи оцінку відповідним, наведеним у апеляційній скарзі доводам Позивача, у судовому рішенні зазначив про їх надання.

Разом з тим, зміст позовної заяви, апеляційної скарги та доданих до них документів, свідчить про те, що видаткові/прибуткові накладні, якісні посвідчення, рахунки та карантинні сертифікати, не додавались Позивачем.

А відтак, суд апеляційної інстанції сформував свої висновки на підставі доказів, які відсутні в матеріалах справи, до того ж їх відсутність не спростовувалась Позивачем під час судового розгляду.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції сформував свої висновки з порушенням визначених Кодексом адміністративного судочинства України правил.

Як підтверджується матеріалами справи Позивач наполягав на тому, що такі документи як видаткові/прибуткові накладні, якісні посвідчення, рахунки не є обов`язковими для цілей кваліфікації операцій між Позивачем та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" як такі, що фактично здійснені, адже відповідний обсяг інформації, яка повинна міститися в цих документах, містять інші надані під час перевірки та судового розгляду справи документи.

Разом з тим, у ході судового розгляду такі доводи Позивача взагалі залишені поза увагою.

Суд першої інстанції, вважав, що для підтвердження факту зберігання відповідних зернових культур обов`язковою передумовою, зокрема є наявність карантинних сертифікатів.

Втім, такий висновок сформовано без належного аналізу правових норм, що регулюють порядок видачі таких сертифікатів. Зокрема в ході судового розгляду не перевірено в скількох екземплярах складаються такі документи, та на кого покладено обов`язок їх збереження та на підставі аналізу відповідних норм та обставин щодо ролі Позивача у відповідних правовідносинах не перевірили чи був відповідальний останній за збереження таких документів

Так, відповідно до статті 29 Закону України «Про карантин рослин» карантинний сертифікат видається державним фітосанітарним інспектором не раніше, ніж за 14 діб до дати переміщення об`єктів регулювання територією України на підставі проведених фітосанітарних процедур.

При цьому згідно з пунктом 28 Порядку проведення огляду, обстеження, аналізу, фумігації (знезараження) та інспектування (оформлення фітосанітарного та карантинного сертифікатів) об`єктів регулювання у сфері карантину рослин, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 705 «Про деякі питання реалізації Закону України "Про карантин рослин" (в редакції, чинній на час укладена договору між Позивачем та його контрагентами) карантинний сертифікат оформлюється у трьох примірниках: перший примірник отримує заявник; другий - надсилається до органу Держветфітослужби, куди перевозяться об`єкти регулювання; третій - залишається в органі Держветфітослужби, що його видав.

Щодо правової оцінки, обставин, що зазначені у вироках Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та Приморського районного суду міста Одеси, то суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність цих вироків свідчить про відсутність підстав вважати підтвердженим факт отримання на відповідальне за договорами відповідального зберігання сільськогосподарської продукції від ТОВ "ГЛОБАЛ ХІЛЛ" та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ".

Суд апеляційної інстанції взагалі не надавав правової оцінки цим доводам, а зазначив лише про наявність у Позивача відповідних документів та відсутності доказів реалізації товарів іншим особам.

Разом з тим, такі висновки судів як першої, так і апеляційної інстанцій є передчасними.

Верховним Судом України неодноразово з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є безпідставними.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі № 21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі № 21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі № 21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі № 21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі № 21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі № 21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі № 21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі № 21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі № 21-5332; від 14 червня 2016 року у справі № 21-1318а16.

У постановах Верховного Суду України від 05 березня 2012 року № 21-421а11, від 1 грудня 2015 року № 21-1661а15, від 02 грудня 2015 року № 21-3849а15 викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, наведеному оцінки не надали, в ході судового розгляду не співвіднесено об`єктивну сторону злочинів, які інкримінувалися осадовим особам ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ", що визнали угоду, із характеристикою дій щодо фактичного здійснення/нездійснення операцій Позивача зі зберігання зернових цим контрагентам, а також отримання відповідних товарів від третіх осіб безоплатно та реалізації таких третім особам.

Судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено хто саме підписував первинні документи від імені ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" та хто саме був відповідальним за ведення господарської діяльності від імені цих підприємств у відповідний період та чи зазначені у вироці Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року у справі №202/5731/17 (провадження №1-кп/202/374/2017) та у вироці Приморського районного суду міста Одеси від 18 квітня 2017 році злочини, вчинені посадовими особами ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ" та ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ", можуть впливати на зазначені в акті перевірки порушення.

Суд також звертає увагу й на те, що фактично висновки про фактичне не здійснення операцій між Позивачем та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ", ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ" також були обґрунтовані Відповідачем 1 й відсутністю у конрагентів будь-якої матеріально-технічної бази та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, відсутністю реального походження товару, що передавався на зберігання, а також посиланням на наявність дефектів у товарно-транспортних накладних.

Однак, зміст ухвалених у справі судових рішень не дають підстави вважати, що цим доводам взагалі надавалась будь-яка правова оцінка.

Суд акцентує увагу на тому, що надання судом оцінки всім важливим аргументам, що були передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного індивідуального акта, який є предметом судового контролю, є визначеною процесуальним законом гарантією справедливого судового розгляду, одним із елементів якого є мотивована оцінка кожного важливого аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

До того ж суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції задовольняючи його в частині скасування рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги від 21 січня 2019 року № 2895/6/99-99-11-04-01-25, взагалі не навели мотивів та правових норм, що були підстави для відповдних висновків.

Наведене вище свідчить про те, що висновки судів попередніх інстанцій щодо фактичного здійснення/нездійснення операцій між Позивачем та ТОВ "СОРВЕЛ ІНВЕСТ", ТОВ "ГЛОБАЛХІЛЛ", а також щодо необхідності задоволення позову в частині скасування рішення Державної фіскальної служби України про розгляд скарги від 21 січня 2019 року № 2895/6/99-99-11-04-01-25 є передчасними. Відтак відповідні рішення судів як першої, так і суду апеляційної інстанції у відповідній частині ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в силу норм процесуального закону є підставою для скасування рішень та направлення справи на новий розгляд.

Тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

У суду касаційної інстанції в силу положень КАС України відсутні повноваження щодо встановлення обставин у справі. У судовому засіданні суду касаційної інстанції представниками відповідачів підтверджено неможливість на цьому етапі судового розгляду виокремлення відповідної суми податкових зобов`язань, штрафних санкцій та від`ємного значення об`єкта оподаткування, що були нараховані за результатами зробленого Відповідачем 1 висновку про нездійснення операцій між Позивачем та його контрагентами. З урахуванням цього Суд дійшов висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд, окрім позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на таке.

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн відповідає.

Натомість в іншій частині Верховний Суд вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з порушенням процесуальних норм, що унеможливило встановлення обставин, необхідних для вирішення спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року необхідно скасувати; рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн залишити в силі, а в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 344, 349, 352, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року скасувати.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 14 листопада 2018 року № 2 щодо застосування штрафу в розмірі 102,31 грн залишити в силі.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх