Справа № 440/1180/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.Справа № 440/1180/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) по справі № 440/1180/20

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки, з урахуванням усіх складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, станом на 18.02.2020, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - неправомірними;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області видати ОСОБА_1 довідку встановленого зразка про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, станом на 18.02.2020, для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що складає 117 922,20 грн., з урахуванням складових суддівської винагороди, у тому числі: посадового окладу 69 366,00 грн.; доплати за вислугу років 48 556,20 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 позов задоволено.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - відповідач) не погодившись із судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог зазначає, що судом не враховано, що розмір та склад суддівської винагороди, яка зазначається у довідці для призначення щомісячного довічного грошового утримання, насамперед залежить від суддівської винагороди (її складових), яку суддя отримував на день звільнення. А отже, якщо позивач на день звільнення був позбавлений права на отримання доплати за вислугу років, то підстав для зазначення такої доплати (її розміру) у довідці не було. Таким чином, вважає, що відмова відповідача вказати у довідці для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача у складі суддівської винагороди доплату за вислугу років та застосувати до посадового окладу регіональний коефіцієнт є правомірною.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони надали до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що в період з 21.02.2005 по 10.05.2005 ОСОБА_1 обіймав посаду судді Військового місцевого суду Полтавського гарнізону, а з 11.05.2005 по 21.08.2019 Ленінського районного суду м. Полтави. Станом на 21.08.019 стаж його роботи на посаді судді склав 32 роки 00 місяців 21 день, що підтверджується розрахунком стажу роботи ОСОБА_1 (а.с. 19).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 1867/0/15-19 від 16.07.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Полтави у зв`язку з поданням заяви про відставку, а Наказом Голови Ленінського районного суду м. Полтави № 18-ОС від 21.08.2019 відраховано зі штату суду (а.с. 21 - 24).

Станом на 21.08.2019 розмір місячної заробітної плати позивача складав 28 815,00 грн (посадовий оклад), що підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Полтавській області від 21.08.2019 (а.с. 45).

21.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДСА України в Полтавській області із заявою, в якій просив видати довідку встановленого зразка з урахуванням складових суддівської винагороди (посадового окладу 69 366,00 грн. та доплати за вислугу років 48 556,20 грн) для перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, станом на 18.02.2020.

02.03.2020 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області листом повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для надання довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнту та доплати за вислугу років. Також відповідач надав позивачу Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 63 060 грн (а.с. 14-15).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не вказуючи у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці посадового окладу працюючого судді з урахуванням доплати за вислугу років, обмежив ОСОБА_1 у праві отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі встановленому Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно зі ст. 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що довічне грошове утримання судді у відставці залежить від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, законодавець пов`язує розмір суддівської винагороди судді у відставці із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді, а не із суддівською винагородою яку отримував суддя до його звільнення у відставку.

При цьому визначальне значення для визначення щомісячного довічного грошового утримання має саме займана посада з якої звільнено суддю у відставку.

Відповідно до ч. 2 ст.135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно із ч. 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Пунктом 1 ч.3 ст. 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Судовим розглядом встановлено, що на час звільнення у відставку ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду м. Полтави стаж роботи, який дає йому право на отримання щомісячних доплат за вислугу років становив 32 роки 00 місяців 21 день.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді зі збільшенням на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатної особи: з 01.01.2020 - 2102 грн.

Враховуючи зміну прожиткового мінімуму працездатної особи з 01.01.2020 та приписи ч.5 ст. 132 Закону № 1402, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2020 в зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Доводи апелянта про те, що позивач на день звільнення був позбавлений права на отримання доплати за вислугу років ( її розміру), у зв`язку з відстороненням від посади, а тому відсутні підстави для зазначення її у довідці для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 10 ст.135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Частиною 8 ст. 49 Закону №1402-VIII встановлено, що суддя на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів вказує, що Закон №1402-VIII передбачає обмеження щодо нарахування та виплати доплат до посадового окладу лише працюючого судді (який здійснює правосуддя), що є тимчасовим заходом, пов`язаним із його відстороненням від посади, однак будь-яких заборон щодо включення таких доплат при нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Закон №1402-VIII не містить.

Посилання апелянта на те, що законодавець пов`язує розмір суддівської винагороди судді у відставці із суддівською винагородою, яку отримував суддя до його звільнення у відставку, є помилковими, оскільки даних застережень положення ст.142 Закону №1402-VIII не встановлюють. Законодавцем чітко визначено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату на яку відбулося підвищення розміру суддівської винагороди.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20 березня 2002 року № 5рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність судців як складову їхнього статусу), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03 червня 2013 року №3рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне утримання суддів у відставці).

Відповідно до пункту 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/20П вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

В абзаці 2 пункту 7 рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на щомісячне довічне грошове утримання не може бути звужене встановленням обмеження в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що знижує досягнутий рівень гарантій незалежності судців, суперечить вимогам частини першої статті 126 Конституції України.

Згідно з пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон Про статус суддів від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку судців і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач обмежив ОСОБА_1 у праві отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі встановленому Законом України "Про судоустрій та статус суддів", а тому наявні підстави для визнання протиправною відмови ТУ ДСА України в Полтавській області у видачі ОСОБА_1 довідки встановленого зразка про суддівську винагороду, станом на 18.02.2020, для перерахунку та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням складових суддівської винагороди: посадового окладу 69 366 грн, доплати за вислугу років 48 556,20 грн та зобов`язання видати таку довідку.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року по справі № 440/1180/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 23.10.2020 року