Справа № 540/1228/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1228/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України про визнання протиправним та скасування наказу від 04.05.2020 №162-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.05.2020 № 162-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України з 05.05.2020;

- стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах за один місяць;

- стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат визначено у розмірі 25 000 грн.

- зобов`язати Державну службу морського та річкового транспорту України у 10-денний строк з моменту винесення рішення подати звіт про виконання рішення суду.

В позові вказано про те, що наказом в.о. голови Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.05.2020 № 162-к заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 04.05.2020 у зв`язку зі скороченням посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Позивач вважає, що вказане формулювання підстави звільнення не відповідає змісту п.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", який містить інші визначення: скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу. Таким чином, відповідач зазначив у наказі про звільнення не передбачену законодавством підставу звільнення позивача, що в свою чергу не дає можливості визначити, за якою процедурою відбувалось звільнення. Наказ про звільнення видано в період тимчасової непрацездатності позивача. 04.05.2020 позивач на роботу не виходив через погіршення стану здоров`я та звернувся до медичного закладу, цього ж дня його було госпіталізовано на стаціонарне лікування. В день госпіталізації ОСОБА_1 повідомляв відповідача про свою тимчасову непрацездатність, проте відповідач вказану інформацію проігнорував. Також, про звернення до медичного закладу та відсутність на робочому місці обізнані інші особи-працівники служби, яких можна допитати як свідків. Згідно ч. 5 ст. 87 Закону "Про державну службу" звільнення в період тимчасової непрацездатності заборонено, оскільки таке звільнення має відбутись у перший робочий день після лікарняного. Проте, оскаржуваний наказ не містить посилання, що датою звільнення позивача буде перший робочий день після тимчасової непрацездатності.

Позивач також посилається на те, що наказ про звільнення видано в період, коли позивачу мала бути надана відпустка по догляду за дитиною. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про відпустки", після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини. ОСОБА_1 30.04.2020 засобами електронного документообороту у системі Державної служби морського та річкового транспорту України подав заяву про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, до якої додав документи, які підтверджують право позивача на таку відпустку. Станом на день видання оскаржуваного наказу 04.05.2020 у відповідача була наявна інформація про право ОСОБА_1 на вказану відпустку, проте відповідач вказану інформацію проігнорував. Згідно ч. 5 ст. 87 Закону "Про державну службу", звільнення під час відпустки заборонено, оскільки таке звільнення має відбутись у перший робочий день після закінчення відпустки. Проте, оскаржуваний наказ не містить посилання, що датою звільнення позивача буде перший робочий день після закінчення відпустки, оскільки така відпустка так і не була надана позивачу.

Позивач зазначає в позові про те, що відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: у разі вивільнення працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 цього Кодексу та положення ч. 2 цієї статті. Відповідно до наказу від 04.05.2020 № 162-к позивача звільнено не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Таким чином, до позивача застосовуються положення ч. 2 ст. 40 КЗпП України, які передбачають, що звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу; ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України - при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. В порушення вказаних приписів КЗпП України, позивача звільнено без пропонування іншої посади та без вирішення питання про наявність переважного права на залишення на роботі. Так, ч. 3 ст. 87 вказаного Закону визначає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). В той же час, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При попередженні про звільнення позивачу не пропонували вакантні посади, хоча за новою структурою та штатами в Херсонському морському порту збільшилась кількість посад. Вказані обмеження за ч. 3 ст. 87 Закон України "Про державну службу" суперечать Конституції України та КЗпП України.

20.05.2020 відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено на 15.06.2020 в режимі відеоконференції. Оскільки судове засідання не відбулось з технічних причин, розгляд справи відкладено на 03.07.2020.

16.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) не визнає позовні вимоги, зазначає, що з 01.04.2020 введені в дію нова структура та штатний розпис Морської адміністрації, тому ОСОБА_1 надіслано попередження від 02.04.2020 № 1 про скорочення посади, яку він займав, а саме - заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління, та про звільнення по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення попередження на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", з яким ОСОБА_1 особисто ознайомився 02.04.2020. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" 04.05.2020 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади наказом Морської адміністрації № 162-к . ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення у зв`язку зі скороченням посади 04.05.2020, факт інформування зафіксовано протоколом №111 фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 05.05.2020. До Державної служби морського та річкового транспорту України 18.05.2020 надійшов листок непрацездатності, виданий на ім`я ОСОБА_1 , у зв`язку тимчасовою непрацездатністю позивача у період з 04.05.2020 по 15.05.2020, тому було внесено зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 щодо зміни дати звільнення на 18.05.2020. В той же день 18.05.2020 в м. Херсон було складено акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 , тому довести до відома останього наказ №221-к про зміну дати звільнення не вбачалося можливим, працівники Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління 18.05.2020 склали акт "Про відмову ОСОБА_1 ознайомлюватись з наказом Морської адміністрації від 18.05.2020 №221-к", мотивуючи відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці. ОСОБА_1 ознайомився з наказом №221-к від 18.05.2020 безпосередньо 19.05.2020.

Щодо надання позивачу відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі заяви позивача від 30.04.2020 та доданих до неї матеріалів, що надійшли по системі електронного документообігу, то відповідач вказує на те, що така відпустка не була надана у зв`язку з тим, що надіслані позивачем документи не відповідали вимогам законодавства щодо надання даної відпустки. Щодо посилання позивача на недотримання відповідачем норм ч.6 ст.49-2 Кодексу законів про працю України щодо вивільнення державних службовців у порядку, визначеному цією статтею, то відповідач керувався частиною 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу": "Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом." Законом України "Про державну службу", зокрема ст. ст. 87-88 цього Закону, врегульовані питання вивільнення державних службовців, як спеціальним нормативно-правовим актом. Таким чином, положення КЗпП України не розповсюджуються на відносини, що регулюють вивільнення державних службовців. Це підтверджується роз`ясненнями Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 №86 р/з "Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України "Про державну службу")" , за яким процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", наразі врегульована Законом, а тому положення статті 49-2 КЗпП України, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі, не застосовуються. Тобто, пропонування державному службовцю будь-якої вакантної посади державної служби, при його звільненні відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. Тому твердження позивача про необхідність застосування норм трудового законодавства та обов`язку керівництва пропонування йому рівнозначної посади при звільненні на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" є безпідставними, необґрунтованими та такими, які суперечать чинному законодавству.

14.07.2020 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому звертає увагу суду на те, що новий штатний розпис Морської адміністрації, затверджений наказом від 01.04.2020 також передбачав посаду "капітан Херсонського морського порту", яку і займав позивач, тому реального скорочення посади не відбулось, в м. Херсоні функціонує морський порт, який очолюється капітаном порту. Також посилається на те, що прийняти зміни до наказу про звільнення позивача 18.05.2020 відповідач не мав фізичної можливості внаслідок надходження лікарняного до відповідача о 18 год.12 хвилин 18.05.2020, щодо відпустки по догляду за дитиною, то вказує на свідоме ненадання такої відпустки, позивачу не було пояснено в чому саме були недоліки доданих до заяви документів, що позбавило позивача їх виправити.

28.07.2020 від відповідача надійшли пояснення, в яких викладені обставини отримання лікарняного позивача, щодо недоліків документів, які додані до заяви про відпустку для догляду за дитиною.

Справа розглядалась в режимі відеоконференції 03.07.2020, 17.07.2020, 11.09.2020, 25.09.20, в письмовому провадженні 28.08.2020.

Ухвалою суду від 25.09.2020 подальший розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

Згідно п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судових засідання в режимі відеоконференції, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд дійшов до наступного.

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 15.01.2019 № 22-к ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника Чорноморсько-Азовського управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління (арк. справи 138).

Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сферах морського та річкового транспорту, торговельного мореплавства, судноплавства на внутрішніх водних шляхах, навігаційно-гідрографічного забезпечення мореплавства, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості).

Згідно Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердж. наказом Міністерства інфраструктури від 27.03.2013 № 190, капітан морського порту керує службою капітана морського порту, яка входить до складу Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), капітан морського порту та працівники Служби є державними службовцями (п. 1,2 Положення).

Положенням про Чорноморсько-Азовське міжрегіональне управління , затвердженим наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 10.09.2018 №48, передбачено, що управління є самостійним структурним підрозділом в апараті Державної служби морського та річкового транспорту України, організує свою діяльність в межах Херсонської області, АР Крим, Приморського, Бердянського, Приазовського, Якимівського районі Запорізької області та Мангуського, Новоазовського районі, міста Маріуполя Донецької області. До складу Чорноморсько-Азовського міжрегіонального Управління входили 4 відділи:

- відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту,

- відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорту в Скадовському морському порту,

- відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорту в Бердянському морському порту,

- відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Маріупольському морському порту.

Очолював управління начальник, який мав двох заступників:

- начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту,

- начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Маріупольському морському порту - капітан Маріупольського морського порту.

Положенням про відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, затвердж. наказом Морської адміністрації № 48 від 10.09.2018, передбачалось, що відділ є структурним підрозділом Чорноморсько-Азовського управління, який здійснював свої функції в межах Херсонської області, очолював відділ заступник начальника Управління - начальник відділу - капітан Херсонського морського порту.

Структура Державної служби морського та річкового транспорту України на 2018 рік та штатний розпис були введені в дію наказом Морської адміністрації № 3 від 26.04.2018 (арк.справи 118-128), передбачали 226 штатних посад, в тому числі склад Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління налічував 21 штатну посаду, а саме:

начальник управління, та 4 відділи - відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту (6 посад), відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства в Скадовському морському порту (4 посади), відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства в Бердянському морському порту (5 посад), відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Маріупольському морському порту (5 посад).

В подальшому 24.03.2020 штатний розпис на 2020 рік коригувався, склад Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління становив 22 посади (за рахунок збільшення кількості посад на одну одиницю у відділі державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Маріупольському морському порту (арк. справи 130-137).

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України № 74 від 31.03.2020 (арк. справи 66-69) введено в дію з 01 квітня 2020 року нову структуру Державної служби морського та річкового транспорту України, погоджену 20.03.2020 Міністром інфраструктури України, та наказом № 75 від 01.04.2020 (арк. справи 70-81) введений в дію новий штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік, штат працівників Морської адміністрації збільшився з 226 працівників до 651 працівника.

Згідно нової структури створено Управління (служба) капітана Херсонського морського порту у кількості 28 шт. посад, у складі начальника управління - капітану порту, та двох відділів - це відділ державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства (15 штатних посад) та відділ надання адміністративних послуг (12 штатних посад). Окремо створені відділ (служба капітана Скадовського морського порту (10 шт. посад), відділ (служба) капітана Бердянського морського порту (14 штатних посад), Управління (служба) капітана Маріупольського морського порту (24 шт. посад), Чорноморсько-Азовське міжрегіональне управління (64 шт. посад).

02.04.2020 відповідачем було попереджено ОСОБА_1 про скорочення посади заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту у зв`язку із введенням в дію з 01.04.2020 структури та штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік, відповідно до наказів Морської адміністрації від 31 березня 2020 року № 74, від 01 квітня 2020 року № 75 , та зазначено, що по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення попередження ОСОБА_1 буде звільнено, з попередженням позивач ознайомлений 02.04.2020 (арк. справи 82).

Заявою від 30.04.2020 (арк. справи 15) ОСОБА_1 просив надати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.04.2020, але у надані відпустки відмовлено.

Наказом в.о. голови Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.05.2020 № 162-к заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 04.05.2020 у зв`язку зі скороченням посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". В наказі вказано підстави звільнення - це накази Морської адміністрації від 31.03.2020 № 74 "Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України", від 01.04.2020 № 75 "Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік", попередження про припинення державної служби ОСОБА_1 від 02.04.2020 (арк. справи 83).

Наказ про звільнення надісланий позивачу листом від 04.05.2020 № 111/05-20.

Позивач перебував на лікарняному з 04.05.2020 по 15.05.2020 включно, лікарняний листок відправлений 16.05.2020 відповідачу.

Морською адміністрацією внесено зміни до наказу про звільнення , а саме: наказом від 18.05.2020 № 221-к у пункті 1 наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.05.2020 № 162-к "Про звільнення ОСОБА_1 " слова та цифри "04 травня 2020 року" замінено словами та цифрами "18 травня 2020 року", зазначена підстава - листок непрацездатності серія АДЛ № 830168 від 15.05.2020, виданий комунальним некомерційним підприємством "Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.€. Карабелеша", частина п`ята статті 87 Закону України "Про державну службу" (арк. справи 84).

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступних приписів чинного законодавства.

Особливості прийняття громадян на державну службу, її проходження та припинення державної служби врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № №889-VIII (надалі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів;7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну п1лату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч.2 ст.1 Закону ).

Частинами 1, 2 ст.21 Закону визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Підстави та порядок припинення державної служби визначені розділом ІХ Закону. Однією з підстав припинення державної служби передбачено за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини 1 статті 83 Закону.) Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців,

- скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців,

- реорганізація державного органу.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Частиною 5 статті 87 Закону передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

В наказі про звільнення позивача підставою звільнення зазначено: у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". З урахуванням матеріалів справи та пояснень представників сторін в судових засіданнях, судом встановлено, що позивач був звільнений через скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Як вбачається із наказів про введення в дію нової структури та нового штатного розпису Морської адміністрації, в структурі Державної служби морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації) відбулись зміни: замість структурного підрозділу - відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонського морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, який налічував 6 штатних посад, та який саме і очолював позивач, як капітан Херсонського морського порту, було створено Управління (служба) капітана Херсонського морського порту, яке очолює начальник управління (служби) - капітан морського порту, з кількістю 28 штатних одиниць. Окремо було затверджено структуру Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління (64 штатні посади), до складу якого вже не входило Управління (служба) капітана Херсонського морського порту, як це було раніше до 01.04.2020, коли до структури Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління входив відділ державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту. Даний факт підтверджується посадовою інструкцією начальника управління (служби) - капітану порту (затвердж. 26.05.2020), з якої вбачається, що капітан Херсонського морського порту став підпорядковуватись безпосередньо Голові Державної служби морського та річкового транспорту України, а не начальнику Чорноморсько-Азовського управління.

На час розгляду справи Положення про Управління (службу) капітана Херсонського морського порту та нової редакції Положення про Чорноморсько-Азовське управління суду не надано внаслідок їх не затвердження (як повідомлено представником відповідача), тому суду невідомі завдання та функції цих структурних підрозділів після реорганізації та збільшення штатної кількості посад.

Ухвалою від 11.09.2020 суд зобов`язував відповідача надати посадові обов`язки заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, тобто, посадові обов`язки ОСОБА_1 , а також посадові обов`язки начальника управління (служба) - капітану порту за новим штатним розписом, для того, щоб провести порівняння посадових обов`язків цих двох керівних посад та виявити, чи дійсно була скорочена посада позивача, або відбулось просте перейменування посади, або корінним чином змінились функціональні обов`язки.

Відповідач 28.09.2020 надав суду тільки нову посадову інструкцію начальника Управління (служби) - капітану Херсонського морського порту, яку було затверджено після звільнення позивача 26.05.2020, вимоги щодо надання посадових обов`язків тієї посади, з якої був звільнений позивач, не виконано.

Разом з тим, при порівняні судом розділу V Положення про відділ контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України (затвердж наказом № 48 від 10.09.2018), який має назву "Керівництво" та посадових обов`язків начальника Управління (служби) - капітана Херсонського морського порту (затвердж. 26.05.2020) вбачається велика ступінь їх співпадіння.

Зокрема, до основних посадових обов`язків капітана порту входить до реорганізації та після її проведення виконання доручень Голови Морської адміністрації, в тому числі, з питань здійснення нагляду (контролю) за безпекою судноплавства, здійснення повноважень відповідно до цього Положення, Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 № 190, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.04.2013 за № 632/23164, в частині, що не суперечить законодавчим актам вищої юридичної сили, капітан порту має дотримуватись правил внутрішнього службового розпорядку Морської адміністрації, має право видавати розпорядження в межах своєї компетенції, вести листування з використанням бланків капітана порту, розпорядження капітана морського порту з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в морському порту, що належать до його компетенції, обов`язкові для всіх суден, юридичних і фізичних осіб, які перебувають в акваторії та на території цього морського порту. Також здійснює: державний нагляд за дотриманням законодавства і правил мореплавства, а також міжнародних договорів України щодо мореплавства, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень, реєстрацію суден у Державному судновому реєстрі України, Судновій книзі України і видача суднових документів, якщо інше не передбачено законодавством; видачу документів, зазначених у статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України; перевірку суднових документів, дипломів і кваліфікаційних свідоцтв; видачу посвідчень моряка особам, які входять до складу суднового екіпажу; нагляд за дотриманням вимог щодо порядку заходження суден у морський порт і виходу з морського порту; нагляд за дотриманням вимог щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища; оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту; нагляд та контроль за підприємствами, що надають лоцманські послуги, і службою регулювання руху суден у межах акваторії морського порту; нагляд та контроль за криговим проведенням суден на підходах до морського порту і в межах його акваторії; видачу дозволів на підняття майна, що затонуло в морі, а також на проведення будівельних робіт щодо гідротехнічних споруд у межах території та акваторії морського порту; облік та розслідування аварійних морських подій. Капітан порту визначає політику та стратегію діяльності служби порту, представляє службу у відносинах із іншими структурними підрозділами Управління, та із іншими органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями з питань, що належать до компетенції Відділу, та інші.

Суд дійшов до висновку про те, що відповідач не довів суду ту обставину, що зміна структури та штату Морської адміністрації потягла за собою скорочення займаної позивачем посади, зміну істотних умов державної служби капітану порту, що утворена посада начальника Управління (служби) капітана Херсонського морського порту не є аналогічною або подібною скороченій посаді, що дійсно змінились основні посадові обов`язки позивача. До того ж, станом на день звільнення позивача ще не були затверджені посадові обов`язки керівника Управління (служби) капітана Херсонського морського порту, та не було розроблено та затверджено Положення про Управління (службу) капітана Херсонського морського порту.

За змістом частини першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 5 Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що положення Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача з посади) не передбачають порядку звільнення державних службовців у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, як і не містять жодних застережень щодо застосування норм законодавства про працю у такому випадку.

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення Європейського суду з прав людини у справах "C. G. and Others v. Bulgaria", "Oleksandr Volkov v. Ukraine").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява "№ 20372/11, § 65)).

А отже, звільнення державних службовців без існування відповідного правового регулювання має наслідком свавільне втручання відповідного органу у право на працю та, як наслідок, суперечить вимогам принципу верховенства права.

Крім вказаного суд зазначає, що редакція Закону України "Про державну службу", чинна до 25 вересня 2019 року, містила гарантії прав державних службовців, звільнених на підставі пункту 1 частини першої статті 87 цього Закону. Зокрема, передбачалось застосування до таких правовідносин вимог законодавства про працю щодо повідомлення працівника про наступне звільнення, також існувала вимога щодо переведення державного службовця на іншу посаду.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" № 117-IX від 19 вересня 2019 року (частково набув чинності з 25 вересня 2019 року) внесено зміни, крім іншого, до статті 87 Закону України "Про державну службу" та виключено норми, які забезпечували дотримання гарантій прав державних службовців при їх звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 87 цього Закону.

Натомість, норми Кодексу законів про працю України не зазнали змін: чинними є відповідні гарантії для працівників у цивільних правовідносинах при звільненні у випадку реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату (статті 36, 49-2 Кодексу законів про працю України).

Так, відповідно до статей 21 та 24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що Конституція України надає кожному рівні права у сфері трудових правовідносин. Так, положення Конституції України не передбачають різного правового регулювання щодо гарантій прав при звільненні державних службовців та працівників приватного сектору.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними , зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статті 1 та 14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачають, що "кожний, хто перебуває під [...] юрисдикцією" Договірної Держави, повинен користуватися правами і свободами, визначеними в розділі І, "без дискримінації за будь-якою ознакою" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Engel and Others v. the Netherlands" від 08 червня 1976 року). Як правило, гарантії Конвенції поширюються на державних службовців (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Schmidt and Dahlstrцm v. Sweden" від 06 лютого 1976 року, "Ahmed and Others v. the United Kingdom" від 02 вересня 1998 року). Щоб держава-відповідач могла для позбавлення заявника захисту посилатися у суді на його статус державного службовця, повинні бути дотримані дві умови. По-перше, законодавство держави повинно чітко передбачати позбавлення осіб, що займають певні посади або категорії посад, права на звернення до Суду. По-друге, таке позбавлення має бути обґрунтованим об`єктивними підставами, пов`язаними з інтересами держави (рішення Європейського суду у справі "Vilho Eskelinen and Others v. Finland").

Отже, скасування гарантій для державних службовців при їх звільненні у випадку скорочення посади, реорганізації або ліквідації органу є дискримінацією порівняно з правовим положенням працівників у приватному секторі, оскільки не є обґрунтованим об`єктивними підставами.

Суд повторно звертає увагу на те, що положення Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача з посади) не містять жодних застережень щодо застосування законодавства про працю у сфері звільнення державних службовців у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. Зміни у абзац перший частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" внесені Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14 січня 2020 року №440-ІХ, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.

З огляду на відсутність відповідного правового регулювання порядку та процедури припинення державної служби за ст. 87 Закону "Про державну службу" станом на день виникнення спірних правовідносин, слід застосовувати загальні норми Кодексу законів про працю України.

Частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Приписами статті 36 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Суд зазначає, що перш за все, доцільним, на переконання суду є застосування позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеному в пункті 19 постанови від 06.11.92 N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів". Так, судом визначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Зі змісту частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України випливає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Доводи відповідача про те, що згідно ч.6 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП не застосовуються положення ч.2 ст. 40 та ч.2 ст. 49-2 КЗпП, не приймаються до уваги, оскільки в наказі про звільнення зазначено в якості підстави звільнення тільки п.1 ч.1 ст. 87 Закону "Про державну службу".

З попередженням про наступне звільнення позивач був ознайомлений 02.04.2020 під особистий підпис. Поряд з цим в порушення вказаних правових норм позивачу не запропоновано жодної наявної вакантної посади чи іншу роботу в Управління (служба) капітана Херсонського морського порту або Чорноморсько-Азовське міжрегіональне управління, хоч скорочення штату не відбулось, а навпаки, штати служби Херсонського морського порту та Чорноморсько-Азовське міжрегіональне управління збільшилися в декілька разів. Таким чином, відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, не надано доказів вжиття заходів з встановлення наявності у позивача права на переважне залишення на роботі.

Отже, Морською адміністрацією вимоги законодавства про працю при звільненні позивача не дотримано.

При цьому, суд зазначає, що наявна в матеріалах справи копія Роз`яснень Національного агентства з питань державної служби від 20.02.2020 №86 р/з носить суто інформаційний та роз`яснювальний характер, а тому такі не встановлюють жодних правових норм щодо регулювання трудових відносин, при вирішенні даного спору.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до позивача пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" та про порушення процедури звільнення із займаної посади, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийняття оскаржуваного наказу та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи неправомірність прийняття відповідачем наказу в.о. голови Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.05.2020 № 162-к , суд дійшов висновку також про задоволення вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, але не з 05.05.2020, а з 19.05.2020.

Доводи позивача про те, що наказ про звільнення видано в період, коли позивачу мала бути надана відпустка по догляду за дитиною відповідно до ст. 18 Закону України "Про відпустки", суд не приймає до уваги, оскільки питання правомірності дій відповідача щодо ненадання такої відпустки не є предметом даного спору, а станом на день звільнення позивач не знаходився у відпустці.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( ч.2 ст. 235 КЗпП України). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, в даному випадку, дню звільнення працівника з роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (у тому числі оплата вимушеного прогулу), провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки про доходи позивача (арк. справи 40) у березні 2020 рок йому було нараховано 24526 грн. 70 коп. заробітної плати, у квітні 2020 року - 23980 грн. (без утримання податків та зборів). В березні - 21 робочий день, у квітні - 21 робочих днів, разом 42, тому середньоденна заробітна плата складає 1154 грн. 92 коп.

За період з 19.05.2020 по 21.10.2020 включно час вимушеного прогулу становить 108 днів ( 9 робочих днів травня 2020 року, 20 робочих днів червня 2020 року, 23 робочих днів липня 2020 року, 20 робочих днів серпня 2020 року, 22 робочих днів вересня 2020 року, 14 робочих днів жовтня).

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявлений в позові період становить 124731 грн. 36 коп. (1154 грн. х 108 дн.)

Окрім того, з урахуванням положень пунктів 2, 3 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно. Сума стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць становить 23980 грн. (сума без сплати податків та інших обов`язкових платежів, які стягуються під час виплати даної суми працівнику), такий обрахунок здійснено за останній повний робочий місяць позивача - квітень 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат по його сплаті не здійснюється. Щодо судових витрат на правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу, то дане питання суд не розглядає, оскільки позивач зазначив орієнтовний розмір 25000 грн., але не надав відповідних документів, представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заявив про подання таких доказів після ухвалення судом рішення протягом 5 днів ( ч.7 ст. 139 КАС України). Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі послуг, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Суд залишає без задоволення вимогу позивача про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду, оскільки покладення такого зобов`язання законодавством віднесено на розсуд суду, а з урахуванням обставин спору суд не вбачає для цього достатніх підстав. .

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.05.2020 № 162-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного контролю (нагляду) за безпекою судноплавства і дипломно-паспортних та адміністративних послуг у сфері водного транспорту в Херсонському морському порту - капітана Херсонського морського порту Чорноморсько-Азовського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України з 19.05.2020. Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України () на користь ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 травня 2020 року по 21 жовтня 2020 року включно в сумі 124731 (сто двадцять чотири тисячі сімсот тридцять одна) грн. 36 коп. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах за один місяць в сумі 23980 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 106030000