Справа № 640/6965/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Київ № 640/6965/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул.

Народного Ополчення, 5-а)

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18 лютого 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (надалі по тексту - оскаржуване рішення).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відсутні докази, які б підтверджували, що позивач допустила порушення законодавства щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту - єдиний внесок). Всупереч нормам чинного законодавства відповідач самостійно, без відома позивача, без проведення перевірки та складення акта прийняв оскаржуване рішення. Також позивач вказує на те, що інформація з автоматизованої системи не може бути підставою для висновку про наявність у позивача заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що позивач у період із 03 лютого 2012 року по 29 грудня 2018 року була зареєстрована як платник єдиного внеску. Відповідно до автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» станом на 18 лютого 2019 року за позивачем обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску, що стало підставою для складення оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно з даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 15 грудня 2008 року проведено державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця, № запису 0005778. 29 грудня 2018 року до вказаного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача, № запису 4005778.

Довідкою від 17 грудня 2008 року №1184 підтверджується факт взяття позивача на облік як платника податків з 16 грудня 2008 року за №963.

Як зазначено у відзиві на позов та не заперечувалося позивачем, у період із 03 лютого 2012 року по 29 грудня 2018 року остання була зареєстрована як платник єдиного внеску.

18 лютого 2019 року, на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (надалі по тексту - Закон України №2464-VI), відповідачем складено оскаржуване рішення, яким до позивача: застосовано штрафи: у розмірі 980,95 грн за період із 26 липня 2013 року по 28 грудня 2018 року; 5235,81 грн за період із 21 січня 2015 року по 28 грудня 2018 року; нараховано пеню у розмірі 25915,93 грн.

Зазначене рішення позивачем було оскаржено в адміністративному (досудовому) порядку, однак, за результатами розгляду скарги рішенням Державної фіскальної служби України від 01 квітня 2019 року №15243/6/99-99-11-05-02-25 залишено без змін.

Незгода позивача із рішенням відповідача від 18 лютого 2019 року зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України №2464-VI. Норми вказаного Закону у даному рішенні застосовуються у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України №2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону України №2464-VI).

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно приписів пункту 8 статті 9 Закону України №2464-VI, платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону України №2464-VI).

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави суду дійти висновку, що недоїмкою по єдиному внеску є не лише своєчасно несплачена самостійно визначена платником сума, але й сума єдиного внеску, самостійно ненарахована платником. При цьому, у разі неотримання доходу чи нездійснення діяльності у звітному періоді платник зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок в розмірі мінімального страхового внеску. У разі самостійного ненарахування платником належної до сплати суми єдиного внеску, недоїмкою вважається мінімально визначена законом сума.

Частинами 10, 11 статті 9 Закону України №2464-VI визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Вказана норма у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, визначала, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з частинами 10, 13 статті 25 Закону України №2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

При цьому, відповідно до частини 16 статті 25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Частиною 4 статті 6 Закону України №2464-VI визначено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, припинення позивачем 29 грудня 2018 року підприємницької діяльності не звільняє останнього від виконання зобов`язань зі сплати єдиного внеску.

Міністерством фінансів України, на підставі статей 4, 6, 7, 8, 10, 12, 25, пунктів 9-2- 95 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI, видано наказ №449 від 20 квітня 2015 року, яким затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту - Інструкція №449).

Інструкцією №449 визначено процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними у Законі України №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Зокрема, відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 визначено, що відповідно до частини 11 статті 25 Закону України №2464-VI до платників, визначених підпунктах 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з пунктом 5 розділу VII Інструкції №449, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Приписами пункту 2 розділу VII Інструкції №449 передбачено, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

10 червня 2016 року набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року №422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі по тексту - Наказ №422).

Відповідно до Наказу №422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі органів ДФС. Для обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Наказ №422 визначає порядок: ведення ІКП та здійснення контролю за коректністю інформації при відкритті/закритті ІКП в інформаційній системі ДФС; відображення в ІКП показників щодо податкових зобов`язань, визначених самостійно платниками податків та контролюючими органами у випадках, не пов`язаних із порушенням податкового законодавства; перенесення до ІКП визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи сум грошових зобов`язань, податкових, митних та інших платежів та методи контролю відповідності показників результатів даним ІКП; відображення в ІКП сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов`язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску; перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників.

Перелік форм ІКП та методичні рекомендації щодо ведення форм оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Методичні рекомендації) затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 10 квітня 2015 року №267 «Про організацію оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У пункті 2.3 Методичних рекомендацій наведено різновиди форм інтегрованих карток платника, які мають лицьовий та зворотний боки.

Інтегрована картка платника для обліку сум єдиного внеску ведеться за формою №6А.

Інтегрована картка платника щодо сплати фізичними особами єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ведеться, зокрема, за кодом: 71040000 щодо єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність.

Як встановлено у ході розгляду справи, у період з 03 лютого 2012 року до 29 грудня 2018 року відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VІ, позивач був платником єдиного внеску як фізична особа-підприємець (ККДБ 71040000).

Заборгованість по єдиному внеску погашена позивачем з пропуском встановленого законодавством строку добровільної сплати внеску. Вказана обставина позивачем не спростована та підтверджується даними інтегрованої картки платника.

Зокрема, як вбачається з інтегрованої картки платника, позивачу була нарахована сума єдиного внеску у загальному розмірі 34852,74 грн, а саме за: ІІІ-IV квартали 2013 року - 2412,70 грн; 2014 рік - 5071,80 грн; 2015 рік - 5293,88 грн; 2016 рік - 3797,64 грн; 2017 рік - 8448,00 грн; 2018 рік - 9828,72 грн. Позивачем єдиний внесок сплачено частково: 18 лютого 2014 року у сумі 4786,86 грн та 28 грудня 2018 року у сумі 31201,53 грн.

На підставі викладеного суд робить висновок, що позивачем єдиний внесок сплачено із порушенням законодавчо встановленого строку, що відповідно до норм Закону України №2464-VI, є підставою для застосування штрафних санкцій.

Судом встановлено, що розрахунок фінансової санкції здійснювався на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, тобто з дотриманням вимог Інструкції №449 та Закону України №2464-VI.

Позивачем, в свою чергу, не надано суду доказів порушення порядку розрахунку пені та штрафних санкцій відповідачем.

Відповідачем, натомість, доведено правомірність оскаржуваного рішення та підтверджено дані, покладені в основу розрахунку штрафних санкцій та пені.

Враховуючи викладене, оскільки несвоєчасна сплата єдиного внеску має наслідком застосування штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем правомірно.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем процедури визначення розміру пені та штрафних санкцій у зв`язку з непроведенням перевірки та відсутністю акту такої перевірки, суд зазначає, що акт документальної перевірки платника єдиного внеску, в контексті застосування Інструкції №449, є однією із кількох самостійних підстав для розрахунку фінансових санкцій, проте відсутність такого акта не перешкоджає контролюючому органу провести відповідний розрахунок штрафу/пені на підставі даних інформаційної системи ДФС України та прийняти відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №813/4686/16 (адміністративне провадження №К/9901/51962/18).

З урахуванням всього вищенаведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук