Справа № 240/7846/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 жовтня 2020 року м. Житомир справа № 240/7846/20

категорія 109000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: представники позивача Поліщук В.В., Слівінський О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Виробничо-комерційного підприємства "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування в частині припису і наказу,

встановив:

Виробничо-комерційне підприємство "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулося з позовом до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування в частині припису і наказу. Одночасно Позивачем було подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.07.2020року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Рішення про поновлення строку звернення до суду не ухвалювалося.

Підготовче судове засідання у справі, призначене на 28.07.2020року, не відбулося по причині неявки представника Відповідача.

Ухвалою суду від 09.09.2020року закрито підготовче провадження у справі і її призначено до судового розгляду по суті.

Судове засідання у справі, призначене на 24.09.2020року, не відбулося по причині неявки представника Відповідача.

В судовому засіданні представники Позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що оскаржуваний припис від 05.08.2019року підприємству був вручений 05.08.2019року. Усунути порушення, вказані в пунктах першому та третьому припису, Позивач був позбавлений можливості, так як 21.08.2019року правоохоронними органами було вилучено оригінали проектної, дозвільної та геолого-маркшейдерської документації щодо розробки Буківського родовища габро (Північна ділянка, длок-2). В зв`язку з цим мало місце звернення до Відповідача щодо продовження терміну для усунення порушень.

Як пояснили представники Позивача, Відповідачем не було продовжено строків для усунення таких недоліків, а 28.11.2019року прийнято оскаржуваний наказ щодо зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2586 від 23.11.2001року.

Представник Відповідача, Державної служби геології та надр України, в судове засідання повторно не прибув, про дату, час і місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином. 30.07.2020року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому проти позову заперечується. У відзиві зазначається, що станом на квітень 2019року Позивачем не були усунені порушення виявлені в ході перевірки, що мала місце ще в липні 2018року. По цій причині була призначена та проведена чергова перевірка, за результатами якої 05.08.2019року Позивачу був внесений припис про усунення виявлених порушень. Такий припис Позивачем також не було виконано, що стало підставою для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами №2586 від 23.11.2001року.

Заслухавши доводи представників Позивача, дослідивши матеріали справи, суд робить висновок про наявність підстав для залишення позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису від 05.08.2019року без розгляду по причині пропуску Позивачем строку звернення до адміністративного суду з огляду на таке.

Відповідно до позовних вимог Позивача предметом судового розгляду є також правомірність припису від 05.08.2019року в частині усунення порушень в сфері надрокористування шляхом надання плану розвитку гірничих робіт на поточний 2019рік, погодженого в установленому порядку, та інформації про об`єм видобутку корисних копалин за межами ділянки надр, наданої в користування за спеціальним дозволом на користування надрами №2586 від 23.11.2001року.

Судом встановлено та визнається представниками Позивача, що оскаржуваний припис уповноваженій особі Позивача був вручений 05.08.2019року.

Вказані обставини підтверджуються підписом уповноваженої особи Позивача (директора підприємства) на самому приписі про його отримання, який досліджено в судовому засіданні (а.с.21).

Безспірно, відповідно до вимог ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В своїй заяві від 25.05.2020року про поновлення строку звернення до суду з даним позовом Позивач зазначає, що підприємство було позбавлено можливості усунути зазначені в пунктах першому та третьому припису порушення, так як 21.08.2019року правоохоронними органами було вилучено оригінали проектної, дозвільної та геолого-маркшейдерської документації щодо розробки Буківського родовища габро (Північна ділянка, длок-2). В зв`язку з цим мало місце звернення від 04.09.2019року до Відповідача щодо продовження терміну для усунення порушень.

Крім того, в заяві зазначається, що листом від 24.12.2019року Відповідача було повідомлено про усунення зазначених в пунктах першому та третьому припису порушення.

Лише з листа Відповідача від 05.02.2020року Позивачу, на думку його представників, стало відомо, що Відповідачем не визнається усунення порушень, зазначених в оскаржуваному приписі, і що саме з цього дня Позивач дізнався про порушення його прав оскаржуваним приписом.

Суд вважає такі доводи представників Позивача результатом безпідставного трактування представниками Позивача вимог ст.122 КАС України.

Так, відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вже зазначалося, предметом судового розгляду в цій частині позовних вимог є правомірність припису від 05.08.2019року в оскаржуваній частині, тобто правомірність індивідуального акту як рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання владних управлінських функцій.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто виникнення додаткового обов`язку шляхом вчинення конкретних дій на усунення виявлених порушень.

Саме припис від 05.08.2019року, як рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи Позивача, так як юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки Позивача шляхом покладення на цю особу додаткових обов`язків у вигляді вчинення дій на усунення виявлених порушень.

Таким чином, з моменту прийняття та вручення Позивачу оскаржуваного припису (05.08.2019року) у Позивача виникло право на звернення до суду щодо оскарження такого рішення Відповідача в цілому або в окремій частині.

На підставі викладеного суд робить висновок про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує на ненаведенні Позивачем обставин, які би давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі Позивача, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до суду, та ненадання ним відповідних доказів.

За змістом положень статі 123 та п.8 ч.1 статті 240 КАС України пропущення строків звернення до адміністративного суду є самостійною підставою для залишення позову без розгляду якщо Позивач не заявить клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, враховуючи те, що Позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду та будь-яких обґрунтованих обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом Позивачем у своїх заяві, поясненнях та запереченнях на клопотання не надано, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Керуючись статтями 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву Виробничо-комерційного підприємства "Поліс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Державної служби геології та надр України в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису від 05.08.2019року в частині усунення порушень в сфері надрокористування шляхом надання плану розвитку гірничих робіт на поточний 2019рік, погодженого в установленому порядку, та інформації про об`єм видобутку корисних копалин за межами ділянки надр, наданої в користування за спеціальним дозволом на користування надрами №2586 від 23.11.2001року, залишити без розгляду по причині пропуску строку звернення до суду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст ухвали складено 21.10.20