Справа № 540/2250/20
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2250/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження, в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної ради, треті особи - Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Комунальна установа з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення від 29.05.2020 року №1707 "Про затвердження умов продажу об`єктів малої приватизації, які розроблені аукціонною комісією",

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Херсонської обласної ради (далі - відповідач), за участю третіх осіб - Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - третя особа 1), Комунальної установи капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради (далі - третя особа 2), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ХХХV сесії Херсонської обласної ради VII скликання від 29.05.2020 року №1707 "Про затвердження умов продажу об`єктів малої приватизації, які розроблені аукціонною комісією".

Ухвалою від 20.08.2020 р. відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 21 вересня 2020 р.

Ухвалою від 21.09.2020 р. закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2020 р.

Ухвалою від 05.10.2020р. у зв`язку із неявкою позивача, судове засідання відкладене на 21.10.2020р.

У судове засідання 21.10.2020р. учасники справи не прибули.

Відповідач та третя особа 2 надіслали суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Судом було направлено на адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві копію ухвали про відкриття провадження у справі та ухвали про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду та копію ухвали про відкладення судового засідання у зв`язку із неявкою позивача, якими позивач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. Однак, всі поштові відправлення не вручені позивачу з причин незалежних від суду, із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», "невручення під час доставки").

Відповідно до частини 11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За таких обставин, суд вважає, що позивач був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Третя особа 1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку у судове засідання свого представника, причини неявки суду не повідомила, клопотань не заявляла.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 березня 2020 року позивач став депутатом Херсонської обласної ради. 26 липня 2018 року відповідачем прийнято рішення № 953 від 26 липня 2018 року «Про затвердження переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області, які підлягають приватизації». Рішенням XIX сесії Херсонської обласної ради VII скликання від 26 липня 2018 року № 951 «Про порядок проведення малої приватизації майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області», Комунальну установу з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради визначено органом приватизації територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області. 29 травня 2020 року на XXXV сесії Херсонської обласної ради VII скликання Відповідачем прийнято рішення № 1707 від «Про затвердження умов продажу об`єктів малої приватизації, які розроблені аукціонною комісією», яким: 1. Затверджено умови продажу об`єктів малої приватизації, які розроблені аукціонною комісією. 2. Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської області, як органу приватизації територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області, не пізніше ніж через 10 робочих днів опублікувати інформаційне повідомлення на офіційному веб-сайті Херсонської обласної ради та в електронній торговій системі. Стверджує, що оскаржуваним рішенням порушені його інтереси, як представника територіальної громади Херсонської області, так як здійснення приватизації неналежним органом може призвести до визнання процедури приватизації даних об`єктів комунального майна, незаконною у подальшому, змусить нести численні витрати їх нових власників та призведе до підриву інвестиційного іміджу Херсонської області.

Вважає спірне рішення незаконним із наступних підстав. Відповідач у порушення вимог Закону «Про приватизацію державного і комунального майна» повноваження в сфері приватизації передав Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради, яка не є уповноваженим органом приватизації відповідно до Закону. Також у протоколах № 49 - № 61 від 21.05.2020 визначено стартову ціну об`єктів малої приватизації для аукціону з умовами; для аукціону з врахуванням зниженої стартової ціни; для аукціону за методом покрокового зниження стартової ціни та подальшого подання цінових пропозицій. При цьому розмір гарантійного внеску визначено на рівні 100% стартової ціни об`єктів приватизації, що суперечить пункту 4 частини 7 статті 14 Закону «Про приватизацію державного і комунального майна», відповідно до якого, до заяви на участь у приватизації об`єкта малої приватизації подається документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, а також документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску в розмірі 10 відсотків стартової ціни з рахунка потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку (крім банків держав, внесених РАТР до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом), на рахунок, визначений частиною одинадцятою цієї статті.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав до суду відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем взагалі не зазначено у адміністративному позові наявність законодавчого підґрунтя щодо порушення Рішенням №1707 його прав чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту. Стверджує, що депутат ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Депутат має право захищати свої порушені права депутата (наприклад, право на участь у пленарному засіданні ради, право на внесення поправок та пропозицій, право на участь у голосуванні). Такі права дійсно можуть захищатися у судовому порядку. Але в такому випадку депутат буде захищати саме свої права, а не права територіальної громади. Чинне законодавство не надає права депутату представляти в суді інтереси будь-якої громади чи виборців. Що стосується повноважень комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради виконувати функції органу приватизації, зазначає, що оскаржуване рішення № 1707 взагалі не стосується органу приватизації та не містить норми, якими би такий орган визначався. Спірним рішенням лише було затверджено умови проведення конкурсу. Також затвердження обласною радою в межах своїх повноважень умов продажу, що передбачають розмір гарантійного внеску на рівні 100% стартової ціни об`єктів приватизації, є дискреційними повноваженнями орагу. Пункт 4 частини сьомої статті 14 Закону «Про приватизацію державного і комунального майна» визначає лише те, що принаймні 10 відсотків стартової ціни повинно бути сплачено саме з рахунку потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку до подання заяви - оскільки разом із заявою має бути подана відповідна квитанцій. Відповідач не заперечує, що потенційний учасник приватизації може сплатити іншу частину гарантійного внеску до моменту вирішення питання про його допуск до приватизації, а також, що такий внесок може бути внесений на лише ним, але й, наприклад, іншою особою в інтересах учасника приватизації - наприклад, банком. Таким чином розмір гарантійного внеску не визначений Законом, а закон встановлює лише обов`язок сплатити хоча б 10% від стартової ціни продажу до подання заяви про участь в приватизації і ці 10% може платити виключно потенційний учасник, а не треті особи в його інтересах.

Із вказаних підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа 1 Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надіслала суду пояснення, у яких погодилась із доводами позивача та просила суд задовольнити позов.

Третя особа 2 Комунальна установа капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради не скористалась правом подання пояснень по суті позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

26 липня 2018 року Херсонська обласна рада прийняла рішення № 953 «Про затвердження переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області, які підлягають приватизації».

Рішенням XIX сесії Херсонської обласної ради VII скликання від 26 липня 2018 року № 951 «Про порядок проведення малої приватизації майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області» визначений порядок проведення малої приватизації та повноваження Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради у сфері приватизації у межах її компетенції.

29 травня 2020 року на XXXV сесії Херсонської обласної ради VII скликання Відповідачем прийнято рішення № 1707 від «Про затвердження умов продажу об`єктів малої приватизації, які розроблені аукціонною комісією», яким рада вирішила:

1. Затвердити умови продажу об`єктів малої приватизації, які розроблені аукціонною комісією.

2. Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської області, як органу приватизації територіальних громад сіл, селищ, міст Херсонської області, не пізніше ніж через 10 робочих днів опублікувати інформаційне повідомлення на офіційному веб-сайті Херсонської обласної ради та в електронній торговій системі.

Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд застосовує наступні правові норми.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна регулюються Законом України від 18 січня 2018 року № 2269-VІІІ «Про приватизацію державного та комунального майна» (далі - Закон № 2269-VІІІ).

Відповідно до статті 6 Закону № 2269-VІІІ, діюче законодавство при визначенні суб`єктів приватизації розмежовує державні органи приватизації та місцеві ради і органи приватизації територіальних громад.

Статтею 10 Закону № 2269-VІІІ визначено Порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, у тому числі затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією.

В даному випадку, відповідно до статті 15 Закону № 2269-VІІІ, для продажу об`єктів малої приватизації органом місцевого самоврядування протягом 10 робочих днів з дня прийняття рішення про приватизацію об`єкта утворюється аукціонна комісія, діяльність якої регулюється положенням, що затверджується органом місцевого самоврядування.

Що стосується повноважень комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради виконувати функції органу приватизації, суд погоджується із відповідачем, що оскаржуване рішення № 1707 взагалі не стосується органу приватизації та не містить норми, якими би такий орган визначався. Спірним рішенням лише було затверджено умови проведення конкурсу.

Разом із тим стаття 1 Закону № 2269-VIII визначає наступні органи приватизації - Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, органи приватизації територіальних громад.

Статтею 7 Закону № 2269-УІІІ визначено, що повноваження органів місцевого самоврядування у сфері приватизації визначаються законами України і правовими актами органів місцевого самоврядування.

Таким чином, обласною радою затверджено умови продажу в межах повноважень, визначених діючим законодавством та власними рішеннями, що регламентують порядок здійснення приватизації об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Відповідно до статті 47 Закону, питання, які належать до відання обласної ради, попередньо розглядаються і вивчаються постійними комісіями ради.

Оскаржуване Рішення № 1707 прийнято з врахуванням висновків і рекомендацій постійних комісій обласної ради в порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламентом Херсонської обласної ради, затвердженим рішенням II сесії обласної ради VII скликання від 23 грудня 2015 року № 14 (зі змінами).

Щодо правомірності визначення гарантійного внеску, суд зазначає наступне.

Пунктами 10, 25 частини першої статті 1 Закону № 2269-VІІІ дано визначення гарантійного та реєстраційного внеску: 10) гарантійний внесок - сума коштів, що становить визначену у відсотках частину стартової ціни об`єкта приватизації, яка вноситься потенційним покупцем об`єкта приватизації для забезпечення виконання його зобов`язання щодо участі в аукціоні у вигляді грошових коштів або банківської гарантії;

25) реєстраційний внесок - сума коштів у розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати станом на 1 січня поточного року - для об`єктів малої приватизації (10 мінімальних заробітних плат - для об`єктів великої приватизації), що вноситься за реєстрацію заяви на участь у приватизації потенційним покупцем об`єкта великої приватизації на відповідний поточний рахунок органів приватизації, а потенційним покупцем об`єкта малої приватизації - на відповідний рахунок оператора електронного майданчика, який протягом п`яти робочих днів з дня проведення аукціону зараховує їх до державного або місцевого бюджету.

Суд погоджується із відповідачем, що законодавець позбавив раду повноважень визначати розмір реєстраційного внеску, оскільки він прямо визначений законом. Проте розмір гарантійного внесу законом не визначений, а тому рада має повноваження його встановлювати на власний розсуд.

Положення пункту 4 частини сьомої статті 14 не визначають розмір внеску, а встановлюють перелік документів, які додаються до заяви про участь у малій приватизації: 4) документ, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, а також документ, що підтверджує сплату гарантійного внеску в розмірі 10 відсотків стартової ціни з рахунка потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку (крім банків держав, внесених РАТР до списку держав, що не співпрацюють у сфері протидії відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом), на рахунок, визначений частиною одинадцятою цієї статті.

Зазначений пункт визначає лише те, що принаймні 10 відсотків стартової ціни повинно бути сплачено саме в рахунку потенційного покупця, відкритого в українському або іноземному банку до подання заяви - оскільки разом із заявою має бути подана відповідна квитанцій. Відповідач не заперечує, що потенційний учасник приватизації може сплатити іншу частину гарантійного внеску до моменту вирішення питання про його допуск до приватизації, а також що такий внесок може бути внесений на лише ним, але й, наприклад, іншою особою в інтересах учасника приватизації - наприклад, банком.

Таким чином розмір гарантійного внеску не визначений Законом, а закон встановлює лише обов`язок сплатити хоча б 10% від стартової ціни продажу до подання заяви про участь в приватизації і ці 10% може платити виключно потенційний учасник, а не треті особи в його інтересах.

Також суд відмічає, що затвердження обласною радою в межах своїх повноважень умов продажу, що передбачають розмір гарантійного внеску на рівні 100% стартової ціни об`єктів приватизації, є дискреційними повноваженнями ради як органу місцевого самоврядування.

Суд погоджується із відповідачем, що акт, що прийнятий у ході реалізації дискреційних повноважень, формується з врахуванням розгорнутої мотивації застосування адміністративного розсуду і вибору відповідної альтернативи.

Щодо порушеного права позивача, яке останній просить суд захистити, суд зазначає наступне.

Мотивуючи підстави для звернення до суду, позивач у позові зазначив: «…Вважаю, що Оскаржуваним рішенням порушені мої інтереси, як представника територіальної громади Херсонської області, так як здійснення приватизації неналежним органом може призвести до визнання процедури приватизації даних об`єктів комунального майна, незаконною у подальшому, змусить нести численні витрати їх нових власників та призведе до підриву інвестиційного іміджу Херсонської області…».

Надаючи оцінку наявності порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їхнє порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджують позивачі, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їхнє порушення.

Суд зазначає, що викладені позивачем у позові обставини не вказують на порушення конкретних індивідуальних прав позивача як депутата унаслідок прийняття спірного рішення.

Правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені приписами Конституції України, Законом №280-97/ВР та Законом №93-IV, відповідно до яких депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних із його депутатською діяльністю.

Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.

Водночас депутат місцевої ради не уповноважений представляти в судах інтереси такої ради або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Аналогічну правову позицію було висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі №803/413/18.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Позивач не навів жодного факту порушення його суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу спірним рішенням, обмежившись лише формальним посиланням на можливе порушення у майбутньому права нових власників приватизованого майна.

Відтак відсутність порушеного права має наслідком відсутність судового захисту.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

За правилами ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 108050000