Справа № 826/15603/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2020 року

Київ

справа №826/15603/14

адміністративне провадження №К/9901/25843/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України, яка є правонаступником Державної фіскальної служби України, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі № 826/15603/14 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - позивач, ДП «Укрспирт») звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, ДФС), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №000291 та №000292 від 11.09.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 року зазначені судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду, Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 17.10.2018 адміністративний позов залишив без задоволення. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 15.09.2020 рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким позов задовольнив повністю.

Суди встановили такі обставини.

Головне управління Міндоходів в Івано-Франківській області на підставі підпунктів 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України), наказу від 23.05.2014 №039-П, на виконання листів Міністерства доходів і зборів України від 14.04.2014 №8792/7/99-99-21-01-17 та від 19.05.2014 №11441/7/99-99-21-0-17 проведена фактична перевірка Залучанського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» (код 37199618) з питань дотримання норм законодавства щодо виробництва та обігу спирту.

За результатами перевірки 28.05.2014 складено акт №37/09-19-21-11/37199618, в якому зазначено про порушення позивачем статті 14 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР), пунктів 3 та 6 постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1266 «Про затвердження Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом».

Як зазначено в додатку №6 до акта перевірки, у період з вересня по грудень 2012 року із Залучанського МПД ДП «Укрспирт» здійснено вивезення спирту вищої очистки без товарно-транспортних накладних та відмітки представника ДПІ на них у кількості 124139,92 дал, а також вивезення фракції головної етилового спирту (далі - ФГЕС) без погодження відпуску шляхом проставлення штампа «Виїзд дозволено» та особистого підпису представника органу державної податкової служби на товарно-транспортній накладній від 30.04.2014 серії 01АААА №223496 в кількості 2631,04 дал.

На підставі висновків акта перевірки, податковим органом 11.09.2014 прийняті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій:

- №000291, яким до позивача застосовано штраф у сумі 3131358,57 грн за порушення порядку відпуску спирту - відсутність відмітки про погодження відпуску фракції головної етилового спирту шляхом проставляння штампа «Виїзд дозволено» та особистого підпису представника органу державної податкової служби на товарно-транспортній накладній;

- №000292, яким до позивача застосовано штраф у сумі 183825441,59 грн за порушення порядку відпуску спирту - відсутність відмітки про погодження відпуску спирту шляхом проставлення штампа «Виїзд дозволено» та особистого підпису представника органу державної податкової служби на товарно-транспортній накладній.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов таких висновків:

1) перевіркою встановлено, що товарно-транспортні накладні мають не чіткі відбитки інших штампів "Виїзд дозволено", зокрема в них відсутня інформація щодо назви територіального органу доходів і зборів, який надав зазначений дозвіл, у зв`язку з чим їх неможливо ідентифікувати. При цьому, реквізити товарно-транспортних накладних відсутні в журналі реєстрації відвантаження спирту. Крім того, під час перевірки Залучанського МПД ДП "Укрспирт" посадовими особами органів доходів і зборів виявлено товарно-транспортну накладну від 30.04.2014 №223496 без обох штампів представника органу державної податкової служби "В`їзд дозволено" та "Виїзд дозволено". Доказів на спростування викладеного позивачем Суду не надано. Враховуючи, що відповідно до товарно-транспортних накладних та журналу відвантаження спирту, позивачем здійснено відвантаження спирту та фракції головної етилового спирту, без погодження відпуску з представником органу державної податкової служби, шляхом проставлення штампа «Виїзд дозволено» та особистого підпису, а також здійснення запису в журналі реєстрації відвантаження спирту, висновок відповідача про порушення позивачем статті 230 ПК України та частини шостої статті 14 Закону №481/95-ВР суд визнав обґрунтованим;

2) відходами є речовини, матеріали, товари, продукція які повністю або частково втратили свої споживчі властивості; не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення; від яких власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Вивезення фракції головної етилового спирту відбулось саме у зв`язку з виробничою необхідністю, що свідчить про використання позивачем такої фракції для виробництва будь-якого іншого продукту. Враховуючи наявність у позивача технічних можливостей використання ФГЕС для виробництва будь-якого іншого продукту, зокрема, горілки, а відтак, в межах спірних правовідносин правомірним є визначення ФГЕС, як спирту етилового;

3) посилання на невірний розрахунок штрафних санкцій не є підставою для скасування рішення від 11.09.2014 №000291.

З такими висновками не погодився суд апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове про задоволення позову, виходив з такого:

1) під час переміщення з місця виробництва до місця зберігання не здійснювалась реалізація спирту будь-якій іншій особі і спирт не вибував з права власності, користування чи розпорядження ДП «Укрспирт», а отже жодних податкових зобов`язань стосовно переміщення спирту у позивача не виникло. Виходячи з норм чинного податкового законодавства переміщення підакцизних товарів (продукції) у межах однієї юридичної особи (з місця виробництва на склад або з одного складу на інший), не призводить до передачі прав власності на такі товари іншим особам і не є об`єктом оподаткування акцизним податком. Водночас, передача підакцизних товарів (продукції) за накладною на відпуск (внутрішнє переміщення) для власного споживання є об`єктом оподаткування акцизним податком. Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що господарські операції по вивезенню (транспортуванню, внутрішньому переміщенню) Залучанським МПД готової продукції (спирту, фракції головної етилового спирту) відповідно до ТТН на переміщення спирту етилового, не суперечать вимогам податкового законодавства України;

2) щодо доводів податкового органу про наявність доказів, які свідчать про вивезення позивачем спирту без дозволу податкового органу, а саме посилання на службові записки представників податкового органу, колегія суддів зазначила, що із службових записок вбачається, що в них зазначені прізвища представників ДПІ на СЗ ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відповідно до наказу ДПІ у Снятинському районі Івано-Франківської області від 02.03.2010 року №7 Про порядок організації роботи представників ДПІ у Снятинському районі на акцизному складі МПД та зберігання ДП «Укрспирт» в основний склад представників ДПІ, які чергують на акцизному складі Залучанського МПД ДП «Укрспирт», включено ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Разом з тим, у зазначеному наказі прізвища представників податкового органу, як в основному так і в резервному складі, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відсутні.

Окрім того, відповідачем не було надано графіки чергувань представників податкового органу на посту Залучанський МПД протягом 2012 року, що унеможливлює встановити осіб, які б проставляли чи не проставляли штампи «виїзд дозволено» та підпису цих осіб.

Також, незважаючи на тривалий час розгляду даної справи, неодноразове відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів та прояснень, проведення у справі експертизи, відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про автомобільні рейси, зазначені в службових записках, у відповідні дати, їх характеристики та які б могли свідчити про факт вивезення спирту, його обсяги.

3) визначена відповідачем сума штрафу за рішеннями №000291 і №000292 не відповідає розрахунку, який передбачено нормою закону. Окрім того, відповідачем під час проведення розрахунку штрафних санкцій додано до вартості товару акцизний податок та податок на додану вартість, що не передбачено чинним законодавством України при нарахуванні фінансових санкцій, оскільки розрахунковими величинами є кількість продукції та її вартість;

4) відходами є речовини, матеріали, товари, продукція які повністю або частково втратили свої споживчі властивості; не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення; від яких власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Доводи податкового органу про те, що ФГЕС є товаром і не може бути відходом, є безпідставними. Відсутні у матеріалах справи та не надано відповідачем відповідних доказів, того, що ДП «Укрспирт» виготовляє горілку з ФГЕС. У поданих до суду поясненнях відповідач зазначав, що фракція головна етилового спирту є сировиною для виготовлення розчинника для флексографічного друку і не може бути відходом. Оскільки фракція головна етилового спирту не є спиртом у розумінні закону, обов`язку отримувати дозвіл податкового органу на її переміщення у ДП «Укрспипрт» не виникає.

09.10.2020 до суду надійшла касаційна скарга Державної податкової служби України (далі - скаржник, ДПС), направлена поштою 03.10.2020.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З огляду на зміст касаційної скарги неможливим є встановлення конкретної підстави, на якій вона подається.

Так, на початку касаційної скарги зазначено (стор.2), що вона подається з підстав, встановлених пунктами 2, 3, 4 частини четвертої статті 328, пунктами 1 і 4 частини другої статті 353 КАС України. В подальшому на стор.6 касаційної скарги міститься цитування усіх пунктів частини четвертої статті 328 КАС України з виділенням пункту 1 цієї частини (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

З огляду на наведене скаржником обґрунтування, ДПС виокремлює на стор.9 касаційної скарги свою позицію, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, висловлені Верховним Судом у постановах від 02.06.2020 у справі №826/25551/15, від 07.07.2020 у справі №826/1844/15, від 13.02.2020 у справі №816/2897/15, від 14.08.2018 у справі №826/15341/15. Таке обґрунтування кореспондується із підставою для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, на цій же сторінці касаційної скарги, після зазначення, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, ДПС зазначає, що наявні підстави для касаційного оскарження судових рішень, оскільки висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах відсутній.

Посилання на початку касаційної скарги на пункти 1 і 4 частини другої статті 353 КАС України в подальшому не знаходять свого обґрунтування. Не містить належного обґрунтування і формально зазначена на початку касаційної скарги підстава для касаційного оскарження судового рішення - пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Натомість, на сторінці 9 касаційної скарги скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України - суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, що передбачено статтею 352 КАС України.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про невизначеність скаржника щодо підстави для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Водночас, суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з викладеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням таких мотивів.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав вимог та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

У касаційній скарзі ДПС, зазначаючи постанови Верховного Суду, не наводить в чому саме він вбачає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга), а з огляду на зміст цих судових рішень, у жодній з цих справ не було предметом спору віднесення до підакцизних товарів (як визначальної умови для отримання дозволів на їх переміщення) спирту вищої очистки, а також фракції головної етилового спирту. Крім того, у цих справах, на відміну від справи, у якій подається касаційна скарга, було встановлено або обставини реалізації / переробки підакцизного товару, або обставини зберігання товару в місцях, не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання спирту.

Отже, у випадку, якщо скаржник має на меті перегляд судового рішення саме на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, він має обґрунтувати подібність правовідносин і зазначити, який саме висновок суду апеляційної інстанції і щодо застосування якої норми права не відповідає висновками, викладеним у наведених постановах.

Скаржник має врахувати, що окремою і самостійною підставою для скасування оскаржених у справі рішень є протиправність дій відповідача при розрахунку штрафних санкцій з додавання до вартості товару акцизного податку та податку на додану вартість, оскільки розрахунковими величинами є кількість продукції та її вартість.

Про протиправність такого розрахунку Верховний Суд висловлювався, зокрема, у постанові від 04.09.2018 у справі №826/10273/14.

Колегія суддів звертає увагу на необхідність врахування скаржником, що відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При виконанні цього обов`язку, скаржник має виходити із тих висновків, які наведено у цій ухвалі як висновки суду апеляційної інстанції, які стали підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Крім цього, в порушення вимог частини четвертої статті 330 КАС України, до касаційної скарги не додано документу про сплату судового збору та про підстави звільнення від сплати судового збору суд не повідомлено.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (42040 грн).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання позову до суду - 2014 рік) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827 грн) та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (4872 грн).

З огляду на зміст позовних вимог та їх розмір, при поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір, обмежений максимальним розміром в сумі 4872 грн, відповідно, за подання касаційної скарги у цій справі скаржник має сплатити судовий збір в сумі 9744 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:

Отримувач коштів - УК у Печерському районі /Печерський район/22030102

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007

Код класифікації доходів бюджету - 22030102

Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)

Символ звітності банку - 207

Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику часу на усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової служби України, яка є правонаступником Державної фіскальної служби України, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі № 826/15603/14 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надання платіжного документа про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI;

- надання уточненої касаційної скарги, зміст якої, зокрема щодо підстав касаційного оскарження, має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак М.М. Яковенко