Справа № 640/15788/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 жовтня 2020 року м. Київ № 640/15788/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в

місті Києві державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач), адреса: 02125, місто Київ, вулиця Курнатовського, будинок 7А, в якій позивач просить суд:

- визнати рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 субсидій в опалювальний період 2017 - 2020 років;

- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 субсидію на комунальні послуги за опалювальні періоди 2017-2020 років, виходячи з рішення Комісії, доведених фактів які не суперечать законодавству.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача в наслідок прийняття суб`єктом владних повноважень протиправного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду оригіналу документу про доплату судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом немайнового характеру у розмірі 840,00 гривень та заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду з вказаними позовними вимогами разом з доказами поважності причин його пропуску.

В свою чергу, до Окружного адміністративного суду міста Києва на виконання вимог вказаної вище ухвали суду, позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в які позивач просить поновити пропущений строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування вищевказаної заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, позивач зазначає, що з моменту виникнення оскаржуваних правовідносин між позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, а саме починаючи з січня 2018 року по сьогоднішній день позивач оскаржував всі рішення Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови в наданні субсидії.

Позивач звертає увагу, звертаючись до відповідача з клопотаннями, він намагався вирішити питання мирним шляхом. Потім, для прискорення відновлення свої законних інтересів останній звертався до прокуратури, поліції в кримінальному судочинстві - як наслідок було відкрите кримінальне провадження № 0006422 від 05.07.2018, але відновити свої права на отримання субсидії наразі не вдалося через як на думку позивача бездіяльності слідчих поліції.

Крім того, позивач зазначає, що постачальник комунальних послуг «ОСББ Мега-Сіті 19-А» звернулось до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за комунальні послуги за згаданий період 2017-2020 роки, вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Керуючись вищевикладеним позивач просив визнати причини пропуску строку поважними та задовольнити заяву про поновлення строків на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Також, разом з заявою про усунення недоліків позовної заяви, позивачем було подано до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що він є малозабезпеченою особою та має середньомісячний сукупний дохід нижчий за прожитковий мінімум доходів громадян, в Державному центрі занятості не зареєстрований, будь-якої допомоги від держави не отримує.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд виходить з наступного.

Так, частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується рішення про відмову в наданні субсидії на оплату комунальних послуг в опалювальний період 2017-2020 років.

При цьому, суд звертає увагу, що рішення яким позивачу було відмовлено у наданні субсидії на оплату комунальних послуг, датується 12 листопада 2019 року, тобто саме з цієї дати відраховується строк на оскарження вказаного рішення з яким не погоджується позивач.

Водночас, як вбачається з дати сформування позовної заяви через систему «Електронний суд» вбачається, що позовна заява була подана позивачем лише 12 липня 2020 року, тобто через вісім місяців, що дає підстави суду прийти до висновку, про пропуск позивачем встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, з аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено передбачений Кодексом адміністративного судочинства України строк на звернення до суду з даною позовною заявою.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, суд зазначає, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Позивач у заяві про поновлення пропущеного строку не вказує жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених в заяві тез щодо поважності причин пропуску строку на оскарження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд визнає неповажними підстави, на які посилається позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

У відповідності до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Щодо клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

За визначенням статті 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Так, на підтвердження відсутності доходів, як на підстави для звільнення від сплати судового збору, позивач надає до суду відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків» від Головного управління ДПС міста Києва, довідку від Державного центру зайнятості, довідку Управління праці та соціального захисту населення, довідку з Пенсійного фонду України, форма ОК-5.

При цьому, проаналізувавши вказані вище матеріали, суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаних доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки з вказаних документів не можливо встановити повністю всі доходи позивача та вказані довідки датуються минулими періодами, а саме починаючи з 2003 року до 2019, та не можуть братись до уваги на даний період.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не надано належних обґрунтувань заявленого ним клопотання, а також не додано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на теперішній час існують реальні перешкоди для сплати останнім судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, самі лише посилання представника позивача що він є малозабезпеченою людиною, без надання належних та допустимих доказів на підтвердження цього не свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору за звернення до суду з даним адміністративним позовом у розумінні положень Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Виходячи з аналізу викладених вище обставини та наданих доказів у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, з яких пропущено строк звернення до суду та підстави для звільнення від сплати судового збору визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, статтями 122, 123, 133 керуючись пунктом 9 частини 4 статті 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

2. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

4. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

5. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова