Справа № 140/12249/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/12249/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А. Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 лютого 2020 року: №0001487/2-5033-0316 на суму 2906 грн 48 коп., №0001487/1-5033-0316 на суму 3374 грн 72 коп., №0-0316 на суму 7852 грн 55 коп., від 21 квітня 2020 року №0-0316 на суму 2959 грн 77 коп., №0-0316 на суму 8801 грн 69 коп., від 20 лютого 2020 року №0-0316 на суму 220 грн 05 коп.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що податковий орган безпідставно здійснив нарахування позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки йому належать нежитлові будівлі, які використовуються за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, а відтак в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

У відзиві на позов відповідач пред`явлені позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що фізична особа ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомості, а саме: складу Б-1 (1/3 частки - 354,63 кв.м.) та виробничої будівлі (1054,6 кв.м.). Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України). Оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо здійснення виробничої діяльності в даних приміщеннях, тому, об`єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

У поданій до суду відповіді на відзив від 29 вересня 2020 року позивач підтвердив власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрований та перебуває на обліку в Володимир-Волинській ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області як фізична особа-підприємець та відповідно до свідоцтва платника єдиного податку від 29.05.2012 № 109732 здійснює господарську діяльність - виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій (КВЕД 16.23), виробництво інших виробів з деревини (КВЕД 16.29), виробництво інших меблів (КВЕД 31.09), оптова торгівля меблями (КВЕД 46.47), роздрібна торгівля меблями (КВЕД 47.59).

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію прав від 24 грудня 2012 року за позивачем зареєстрована виробниче будівля, загальною площею 1054,6 кв.м., що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 .

Також, згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить 1/3 виробничої будівлі Д-2, загальною площею 1069,2 кв.м., що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 .

Податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Волинській області позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 20 лютого 2020 року №0001487/2-5033-0316 за 2016 рік на суму 2906 грн 48 коп.; від 20 лютого 2020 року №0001487/1-5033-0316 за 2017 рік на суму 3374 грн 72 коп.; від 20 лютого 2020 року№0-0316 за 2018 рік на суму 7852 грн 55 коп.; від 21 квітня 2020 року №0-0316 за 2019 рік на суму 8801 грн 69 коп.; від 21 квітня 2020 року №0-0316 за 2019 рік на суму 2959 грн 77 коп. та від 20 лютого 2020 року №0-0316 за 2018 рік на суму 220 грн 05 коп.

Спірним у цій справі є питання правомірності нарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, яке віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до будівлі, яка віднесена до будівель промисловості, та згідно правовстановлюючих документів, перебуває у власності фізичної особи та використовується у виробничому процесі.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

В силу вимог підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, зокрема, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади.

Зміст наведених положень дає підстави дійти правового висновку, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу Україниможливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відмінний від сформованого у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 806/2461/17.

Як вбачається з копії технічного паспорту, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договору дарування, нежитлові будівлі, що належать позивачу, є виробничими будівлями.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до вказаного Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

Тобто, з урахуванням Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, нежитлові будівлі майстерні, що використовується для лісопильного та стругального виробництва, відноситься до будівель лісопильного та стругального виробництва КВЕД 16.10.

Також, 21.05.2013 Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Волинській області видано дозволи ФОП ОСОБА_1 на експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки при виробництві меблів та виконання робіт підвищеної небезпеки при виробництві меблів.

Таким чином, позивач використовував належні йому на праві власності нежитлові будівлі, які відносяться до будівель промисловості, за функціональним призначенням.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що податковим органом безпідставно здійснено нарахування позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки нежитлові будівлі, використовуються за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, а тому в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20 лютого 2020 року: №0-0316, №0001487/2-5033-0316, №0001487/1-5033-0316, №0-0316, від 21 квітня 2020 року №0-0316, №0-0316 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20 лютого 2020 року №0-0316, від 20 лютого 2020 року №0001487/2-5033-0316, від 20 лютого 2020 року №0001487/1-5033-0316, від 20 лютого 2020 року №0-0316, від 21 квітня 2020 року №0-0316 та від 21 квітня 2020 року №0-0316.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 43143484) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк