Справа № 640/7482/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Київ № 640/7482/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, цехів, професій і посад, робота з урахуванням періоду стажу з 01.11.1983 по 17.04.1990.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Звернувшись до відповідача з заявою про призначення пенсії, позивач надав всі необхідні документи, проте відповідачем було протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає таку відмову протиправною й з огляду на те, що пільговий стаж останньої підтверджено насамперед трудовою книжкою. Акцентує увагу на тому, що діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститись в інших документах, а також надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості,, а тому вважає дії Пенсійного фонду про відмову у призначенні йому пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності документів, протиправними. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що законодавством визначено обчислення стажу роботи на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці при наявності уточнюючої довідки про особливий характер роботи. Враховуючи зазначене, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

21.01.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підтвердження пільгового стажу за списком № 2 позивачем надана копія трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.11.1983, з якої вбачається, що у період 1978-1983 він здобув освіту.

01.11.1983 позивач був прийнятий майстром Будівельно - монтажного управління №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд».

З 10.07.1986 (нак.№ 43-к від 02.07.1986) був призначений виконавцем робіт сантехнічної дільниці (мовою оригіналу - «производитем работ сантехнического участка» та 17.04.1990 ( нак.№16-к від 04.04.1990) позивач був звільнений.

25.04.1990 позивач прийнятий ведучім інженером в Державний проектний комплекс «Київпроект» ( нак.№229-к від 24.04.1990).

31.07.2008 позивач звільнився по переводу в ДП «Київцивільпроект» (нак.№308-к від 31.07.2008)

01.08.2008 позивача прийнято в ВАТ«Київпроект» (нак.№5-к від 01.08.2008) на посаду заступника директора та з 16.01.2018 переведено згідно наказу 2/к від 16.01.2018 на посаду виконавчого директора ДП 2 « Інституту Київцивільпроект.

До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачем надано: копію трудової книжки; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію диплому:

14.02.2019 листом №29884/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують пільговий стаж.

Судам встановлено, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 01.11.1983 по 17.04.1990 в Будівельно - монтажному управлінні №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд».

Записи на підтвердження зазначеного містяться в трудовій книжці із посилання на номери наказів, печатки підприємства та підписи відповідальних осіб.

Вважаючи вказану відмову протиправною, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до ст. 114 вказаного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому наведеними нормами передбачено можливість призначення пенсії працівникам, які не мають достатнього стажу на роботах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, а саме: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців роботи за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.

Аналогічне правове положення закріплено й у статті 48 КЗпП України та у п.1 . Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637).

Також, пунктами 1, 20 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 338) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (п. 3 Порядку № 338).

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року у; якщо пільгова робота продовжується після 1 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.

Наведене в сукупності свідчить про те, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2.

Судом встановлено, що в період роботи позивача майстром та виконавцем робіт сантехнічної дільниці Будівельно - монтажного управління №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд», діяла постанова Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 про затвердження Списку №2.

Суд критично ставиться до посилання позивача у позовній заяві на Постанову Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, якою затверджений Список 2, оскільки затверджені цією Постановою Списки застосовуються, якщо пільгова робота продовжується після 1 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати). Судом встановлено, що позивач після 1.01.1992 не виконував роботу, яка зараховується до пільгового стажу.

Записом №1від 01.11.1983 трудової книжки НОМЕР_1 позивач був прийнятий майстром Будівельно - монтажного управління №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд».

Згідно запису № 2 від 10.07.1986 позивач був призначений виконавцем робіт сантехнічної дільниці (мовою оригіналу - «производитем работ сантехнического участка» та 17.04.1990 ( нак.№16-к від 04.04.1990) позивач був звільнений

Відповідно Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 Розділ XXIX мав назву "Строительство зданий и сооружений: промышленных, энергетических, підротехнических, дорожно-мостовых, транспорта и связи, жилых и культурно-бытовых, а также надземных зданий и сооружений шахт, рудников и коммуникаций", правом на пенсію користувалися працівники, які працювали на будівництві будівель та споруд.

Посада майстра та виконавця робіт передбачена підпунктом «б» розділу XXIX за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» від 22 серпня 1956 року № 1173, який був чинним на період роботи позивача на посаді майстра.-постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій, посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах» від 22.08.1956 № 1173.

Розділ ХХІХ, п.б Інженерно - технічні працівники «Мастера (десятники) і прораби».

Суд зазначає, що професія «прораб» - це скорочення професії російською мовою «производитель работ», українською «виконроб, виконавець робіт».

Отже, протягом роботи позивача майстром та виконавцем робіт з 01.11.1983 по 05.04.1990 у Будівельно - монтажному управління №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд», його професії перебували в Списку № 2.

Слід також зазначити, що відповідач не заперечував факту наявності професії позивача в Списку № 2.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Управління визначило не подання позивачем уточнюючої пільговий стаж роботи довідки відповідно до Порядку № 637.

Судом встановлено, що на час первісного заповнення трудової книжки позивача, а також у період внесення записів про роботу позивача у період з 01.11.1983 по 17.04.1990, не зарахованого відповідачем, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252) (надалі - Інструкція №162).

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 «Рабочие и служащие, поступающие на работу, обязаны предъявлять администрации предприятий трудовую книжку, оформленную в установленном порядке. Прием на работу без трудовой книжки не допускается».

Пунктом 2.2 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) встановлено, що «заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.

В трудовую книжку вносятся:

- сведения о работнике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность;

- сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение;

- сведения о награждениях и поощрениях: награждения орденами и медалями, присвоение почетных званий; поощрение за успехи в работе, применяемые трудовым коллективом, а также награждения и поощрения, предусмотренные правилами внутреннего трудового распорядка и уставами о дисциплине; другие поощрения в соответствии с действующим законодательством;

- сведения об открытиях, на которые выданы дипломы, об использованных изобретениях и рационализаторских предложениях и о выплаченных в связи с этим вознаграждениях.

Взыскания в трудовую книжку не записываются».

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) «все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).

Записи производятся арабскими цифрами (число и месяц двузначными). Например, если рабочий или служащий принят на работу 5 января 1984 г., в графе 2 трудовой книжки ранее установленного образца (1938 г.) записывается: « 1984.05.01», в трудовых книжках, выданных после 1 января 1975 г.: « 05.01.84».

Записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета».

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 «вопросы, связанные с порядком ведения трудовых книжек, их хранения, изготовления, снабжения и учета, регулируются постановлением Совета Министров СССР и ВЦСПС от 6 сентября 1973 г. №656 «О трудовых книжках рабочих и служащих» (СП СССР, 1973, №21, ст.115) и настоящей Инструкцией».

Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (надалі - Постанова №656) встановлено, що «трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию».

У п.5 Постанови №656, крім іншого зазначено, що «прием на работу без трудовой книжки не допускается. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия, учреждения, организации в присутствии работника. Сведения о работнике заверяются подписью специально уполномоченного лица и печатью».

Пунктом 13 Постанови №656 встановлено, що «при увольнении рабочего или служащего все записи о работе, награждениях и поощрениях, внесенные в трудовую книжку за время работы на данном предприятии, в учреждении, организации, заверяются подписью руководителя предприятия, учреждения, организации или специально уполномоченного им лица и печатью».

При цьому, відповідно до п.18 Постанови №656 «ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудовых книжек возлагается на руководителя предприятия, учреждения, организации. Ответственность за своевременное и правильное заполнение трудовых книжек, за их учет, хранение и выдачу несет специально уполномоченное лицо, назначаемое приказом (распоряжением) руководителя предприятия, учреждения, организации. За нарушение установленного порядка ведения, учета, хранения и выдачи трудовых книжек должностные лица несут дисциплинарную, а в предусмотренных законом случаях иную ответственность».

Судом встановлено, що записи про період роботи з 01.11.1983 по 05.04.1990 зроблені відповідно до зазначених вище нормативних документів, засвідчені відповідною печаткою підприємства і дефектів їх вчинення не мають. Доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день на зазначених посадах, та інших доказів, які підтверджували б невиконання позивачем роботи за професією майстра та посаді виконавця робіт у період з 01.11.1983 по 05.04.1990, до суду не надано.

Отже, посилання відповідача на відсутність підстав для врахування періоду роботи позивача з 01.11.1983 по 05.04.1990 за професією майстра та посаді виконавця робіт за Списком №2 внаслідок відсутності документів є безпідставними.

Таким чином, наданими документами підтверджено, що з 01.11.1983 по 05.04.1990 позивач виконував роботу із шкідливими умовами праці, передбачену Списком 2 та відповідно має право на зарахування вказаного періоду до стажу, що дає право на пільгову пенсію.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2020 у справі №607/12395/16-а та від 29.04.2020 у справі №591/1841/17.

Суд вбачає наявність в трудовій книжці позивача достатніх відомостей, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за Списком № 2 з 01.11.1983 по 05.04.1990 у Будівельно - монтажному управління №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд».

Як було зазначено раніше, абз.1 п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-V визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах

Записи про трудову діяльність позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 підтверджують наявність у нього страхового стажу більше 30 років станом на 21.01.2019.

Відсутність достатнього страхового стажу не була також підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №299884/03 від 04.02.2019.

Щодо наявності у позивача достатнього пільгового стажу.

Положеннями п.2 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-V передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Пільговий стаж роботи позивача за Списком № 2 з 01.11.1983 по 05.04.1990 у Будівельно - монтажному управління №6 Домобудівного комбінату №1 ордена Леніна «Головкиївміськбуд» складає більше 6 років, тому він має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону (60 років).

Відповідачем не заперечується досягнення позивачем пенсійного віку для призначення пенсії на пільгових умовах.

Отже, позивач має всі передбачені законодавством підстави для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах (список №2).

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права.

З урахуванням наведеного та враховуючи, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, починаючи з 21.01.2019.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 5-11,19,72,90,-77, 139, 241-246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16, ) у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 ) пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, цехів, професій і посад.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, починаючи з 21.01.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур