Справа № 640/12101/19
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 640/12101/19

адміністративне провадження № К/9901/25738/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №640/12101/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Єврофорвард Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Єврофорвард Україна» (ТОВ «ВК «Єврофорвард Україна») звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ГУ ДФС у м. Києві), Державної фіскальної служби України (ДФС України) про:

- визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДФС у м. Києві від 25.10.2018 року за №965868/41577283;

- визнання протиправним та скасування рішення комісії ДФС України з питань розгляду скарг від 12.11.2018 року №42555/41577283/2;

- зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 28.08.2018 року №53 датою її фактичного подання - 10.09.2018;

- визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДФС у м. Києві від 25.10.2018 року за №965869/41577283;

- визнання протиправним та скасування рішення комісії ДФС України з питань розгляду скарг від 12.11.2018 року №42505/41577283/2;

- зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 05.09.2018 року №5 датою її фактичного подання - 28.09.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що на підставі договору поставки від 14.08.2018 року №35-52-КРВР ТОВ «ВК «Єврофорвард Україна» поставлено товари для ТОВ «ЄВРОСТРОЙ КОРПОРЕЙТЕД». За фактами отримання часткової попередньої оплати за товари ТОВ «ВК «Єврофорвард Україна» складено податкові накладні від 28.08.2018 року №53 на загальну суму 238585,85 грн, у тому числі ПДВ - 39764,31 грн, та від 05.09.2018 року №5 на загальну суму 591814,15 грн, у тому числі ПДВ - 98635,69 грн.

Податкові накладні від 28.08.2018 року №53 та від 05.09.2018 року №5 направлені для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, однак, реєстрація вказаних податкових накладних зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у зв`язку з тим, що податкові накладні відповідають підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

ТОВ «ВК «Єврофорвард Україна» зазначає, що виконало вимоги, вказані у квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних та надало відповідні документи, що підтверджують реальність придбання та подальшої поставки вказаного товару ТОВ «ЄВРОСТРОЙ КОРПОРЕЙТЕД», проте, рішеннями комісії ГУ ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 25.10.2018 року за №965868/41577283 (щодо податкової накладної від 28.08.2018 року №53) та за №965869/41577283 (щодо податкової накладної від 05.09.2018 року №5) відмовлено у реєстрації вказаних податкових накладних з підстави - надання платником податків документів, які складені з порушенням законодавства. Додатково зазначено, що неможливо ідентифікувати/пошкоджені документи довільного формату згідно переліку.

При цьому, позивач зазначає, що у оскаржуваних рішеннях не зазначено які саме порушення закону допущенні, відповідачем не надано доказів ризиковості позивача як платника податку, тому вказані рішення від 25.10.2018 року про відмову в реєстрації податкових накладних є протиправними і підлягають скасуванню.

Дані обставини також не враховані й комісією ДФС України з питань розгляду скарг під час розгляду скарги на вказані рішення про відмову в реєстрації податкової накладної за результатом яких прийняті рішення від 12.11.2018 року №42555/41577283/2 та №42505/41577283/2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2019 року позовну заяву ТОВ «ВК «Єврофорвард Україна» прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Ухвалено здійснювати розгляд справи за спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суджу від 21 вересня 2020 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.10.2018 року за №965868/41577283 про відмову в реєстрації податкової накладної від 28.08.2018 року №53 та від 25.10.2018 року за №965869/41577283 про відмову в реєстрації податкової накладної від 05.09.2018 року №5; зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Єврофорвард Україна» від 28.08.2018 року №53 датою її фактичного надходження - 10.09.2018 року та від 05.09.2018 року №5 датою її фактичного надходження - 28.09.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у м. Києві подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, позивач, як на підставу для відкриття касаційного провадження, посилається на те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення. Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги. Доводи касаційної скарги, фактично, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №640/12101/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Єврофорвард Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко