Справа № 420/5041/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5041/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Александрової Н.М. (згідно ордеру),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 15 червня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 07.05.2020 року №175-к Державної служби морського та річкового транспорту України;

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України;

3. Стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України () на користь ОСОБА_1 (номер облікової картки НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням проведених виплат;

4. Стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України () на користь ОСОБА_1 (номер облікової картки НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Ухвалою суду від 18 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу на підставі п.1 ч.6 ст.12 КАС України. Витребувано у Державної служби морського та річкового транспорту України: довідку про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 ; докази ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 07.05.2020 року №175-к Державної служби морського та річкового транспорту України та вручення позивачу його копії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 21.12.2018 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України. 09.04.2020 року позивачу вручили попередження про припинення державної служби у зв`язку із введенням в дію з 01 квітня 2020 року структури та штатного розпису Морської адміністрації від 31 березня 2020 року №74 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01 квітня 2020 року №75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік» позивача повідомлено про скорочення посади начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління, яку він обіймає. Відповідно до наказу від 01.04.2020 року за №75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік» введено в дію штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік, що додається. Вказаним штатним розписом у розділі XXXIII Верхньодніпровське міжрегіональне управління передбачено посаду начальник управління. Вказану посаду позивач і обіймав, тобто не змінилась ні структура ні штатний розпис Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України. Не змінились назва Управління та назва посади начальника управління, не змінились і функціональні обов`язки згідно Положення про управління. 07.05.2020 року наказом №175-к позивача як начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління було звільнено у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 ЗУ «Про державну службу». Зазначає, що жодного скорочення посади позивача фактично не було, навіть не було змінено назви, обов`язків та будь-яких інших умов. Позивач зазначає, що вважає своє звільнений протиправним, з ініціативи суб`єкта призначення та в зв`язку із зміною керівника, який має упереджене ставлення до позивача.

14 липня 2020 року ухвалою суду витребувано у Державної служби морського та річкового транспорту України: довідку про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 ; докази ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 07.05.2020 року №175-к Державної служби морського та річкового транспорту України та вручення позивачу його копії; належним чином засвідчені копії доказів на підтвердження вакантності чи зайнятості посади начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України; належним чином засвідчену копію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2019 рік. Зобов`язано Державну службу морського та річкового транспорту України надати до Одеського окружного адміністративного суду витребувані судом докази у строк до 01 вересня 2020 року. Продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання.

15 липня 2020 року до суду від відповідача за вх. №27439/20 надійшов відзив на позов (а.с.76-81), в якому відповідач зазначає, що у зв`язку з введенням в дію з 01 квітня 2020 року структури та штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік, відповідно до наказів Морської адміністрації від 31 березня 2020 року №74 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України» від 01 квітня 2020 року № 75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік, 09.04.2020 р. ОСОБА_1 було вручено попередження від 09 квітня 2020 року №13 про припинення державної служби, скорочення посади начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління та про звільнення по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» 07.05.2020 було видано наказ №175-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Оспорюваний наказ №175-к від 07.05.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » містить зазначення підстав: у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Відповідач вказує, що посада, яку обіймав позивач, за своїми функціями не дублює посаду за новоствореним штатним розписом на 2020 рік. Вказує, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. Щодо необхідності погодження звільнення позивача головами місцевих адміністрацій, то дане твердження спростовується витягом з Положення про Державну службу морського та річкового транспорту України (Морську адміністрацію), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2017 року № 1095. Керівник Морської адміністрації правомочний звільняти з посад державної служби відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

20 липня 2020 року до суду від позивача за вх. №28032/20 надійшла відповідь на відзив (а.с.107-112), в якій позивач зазначає, що викладені у відзиві твердження не обґрунтовані, не спростовують позову та не підтверджені належними доказами.

Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 . Клопотання позивача задоволено та відкладено підготовче засідання. У задоволенні клопотання представника Державної служби морського та річкового транспорту України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначеному на 03.09.2020 року о 10.00 год. з Окружним адміністративним судом міста Києва відмовлено.

14 вересня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/5041/20 до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року задоволено клопотання відповідача про участь у справі в режимі відеоконференції у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва.

12 жовтня 2020 року ухвалою суду у допуску ОСОБА_3 як представника Державної служби морського та річкового транспорту України до участі у судовому засіданні, призначеному на 12.10.2020 року о 15:00 по справі №420/5041/20 відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України «Про державну службу» врегульовані відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначається правовий статус державного службовця.

ОСОБА_1 , працював до 07 травня 2020 року в Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні Державної служби морського та річкового транспорту України на посаді начальника.

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України №75 від 01 квітня 2020 року (а.с.27) введено в дію штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік (а.с. 28-33).

Як вбачається з вказаного штатного розпису, у розділі ХХХІІІ «Верхньодніпровське міжрегіональне управління» міститься посада «начальник управління» та введено всього 40 штатних посад.

09 квітня 2020 року позивача було ознайомлено з попередженням про припинення державної служби №13 (а.с.14, 82), в якому зазначено, що: «У зв`язку з введенням в дію з 01 квітня 2020 року структури та штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік, відповідно до наказів Морської адміністрації від 31 березня 2020 року № 74 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01 квітня 2020 року № 75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік» повідомляємо про скорочення посади начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління, яку Ви обіймаєте.

По закінченню 30 календарних днів з моменту вручення Вам цього попередження ОСОБА_4 буде звільнено та припинено державну службу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат».

07 травня 2020 року Державною службою морського та річкового транспорту України прийнято наказ №175-к (а.с.13, 83, 126) «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено ОСОБА_1 , начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління, із займаної посади 12 травня 2020 року, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Підстава: накази Морської адміністрації від 31.03.2020,№ 74 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01.04.2020 № 75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік», попередження про припинення державної служби ОСОБА_1 від 09.04.2020 № 13.

Позивач, не погоджуючись з вказаним наказом відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (тут і далі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу»).

Приписами частини 3 ст. 43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Так, підставою для звільнення позивача із займаної посади як вбачається зі спірного наказу є скорочення його посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису.

Як вбачається зі шатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2019 рік (а.с.118-125), введеного в дію наказом Державної служби морського та річкового транспорту України №79 від 25 лютого 2019 року (а.с.117), у розділі ХІІІ «Верхньодніпровське міжрегіональне управління» міститься посада «начальник управління» та введено всього 20 штатних посад.

Тобто зі штатних розписів Державної служби морського та річкового транспорту України на 2019 рік та на 2020 рік вбачається, що посада начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України у 2020 році скороченою не була, а штат Верхньодніпровського міжрегіонального управління було збільшено на двадцять посад.

При цьому, наказом Державної служби морського та річкового транспорту України №83 від 16 квітня 2020 року оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «Б», в тому числі начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління (а.с.21).

При цьому, щодо посилань відповідача на зміну функціональних обов`язків начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління та на те, що посада, яку позивач займав не дублює посаду за новоствореним штатним розписом на 2020 рік, суд зазначає наступне.

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби (ч.4 ст. 43 Закону України «Про державну службу»).

Суд зазначає, що зміна обсягу посадових обов`язків начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління у 2020 році в порівнянні з 2019 році є по суті зміною істотних умов праці та не є підставою для звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення.

Крім того, доказів повідомлення позивача про зміну істотних умов праці відповідачем до суду не надано, так само як не надано заяву позивача про незгоду зі зміною істотних умов праці.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкта владних повноважень не надав до суду належних та достатніх доказів того, що мало місце скорочення штатної чисельності в Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні Державної служби морського та річкового транспорту України у 2020 році та доказів на підтвердження скорочення посади ОСОБА_1 .

Відтак, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби морського та річкового транспорту України про звільнення ОСОБА_1 від 07.05.2020 року №175-к підлягає задоволенню.

Розглянувши позовну вимогу позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем трудові гарантії позивача були порушені при звільненні позивача за п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Згідно наданої Державною службою морського та річкового транспорту України довідки № 83 від 22.07.2020 року про доходи ОСОБА_1 за останні два місяці (березень-квітень 2020 року), середньоденна заробітна плата позивача становить 1172,62 грн. (а.с.128).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, в даному випадку з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року, що становить 105 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 123125,10 грн. (1172,62 грн. х 105), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Посилання позивача на те, що незаконне звільнення призвело до погіршення його стану здоров`я, на тяжкість вимушених змін у його житті через втрату доходу, та вимушеного переїзду, на приниження перед підлеглими та колегами, на час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи введений в державі карантин, на важкі моральні страждання жодним доказом не підтверджено та є необґрунтованим, що свідчить про недоведеність понесення позивачем моральних страждань та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки при з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Консультація лікаря-кардіолога від 22.04.2020 року (а.с.39) не є доказом погіршення стану здоров`я позивача, оскільки з такої вбачається, що загальний стан «відносно задовільний». Також у вказаній консультації відсутній встановлений лікарем зв`язок між діагнозом (симптоматична артеріальна гіпертензія І ст. 1 ст.? Кризовий перебіг. СН 0ст. Остеохондроз хребта, з помірним больовим синдромом по типу вереброгенної торакалгії) та звільненням позивача із займаної ним посади.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене та приписи ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними і ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно довідки Державної служби морського та річкового транспорту України № 83 від 22.07.2020 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , яка підлягає стягненню за 1 (один) місяць, становить 24624,97 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України про звільнення ОСОБА_1 від 07.05.2020 року №175-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.

Стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року у розмірі 123125,10 грн. (сто двадцять три тисячі сто двадцять п`ять гривень десять копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Державна служба морського та річкового транспорту України (вул.Преображенська, 25, м.Київ, 03110, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2020 року.

Суддя О.А. Вовченко