Справа № 300/2847/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"26" жовтня 2020 р. справа № 300/2847/20
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2018 по 22.09.2020 в розмірі 567 858,80 гривень, без урахування обов`язкових податків та зборів, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також ОСОБА_1 , позивач), 20.10.2020 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також відповідач, військова частина) про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2018 по 22.09.2020 в розмірі 567 858,80 гривень, без урахування обов`язкових податків та зборів.
Пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
З`ясовуючи відповідність адміністративного позову вимогам, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, в першу чергу необхідно відзначити, що згідно з частиною 1 статті 161 вказаного Кодексу до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
В позовній заяві, поряд іншим, зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5 частини 5 статті 160 КАС України).
Вивчивши матеріали адміністративного позову суддя встановив, що позивачем, не дотримуючись вимог частини 1 статті 161 КАС України, зокрема, зазначивши у позовній заяві додаток за порядковим номером 10, не долучено його копію для суду і відповідача.
Відповідно до акту Відділу документального забезпечення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2020, що в матеріалах позовної заяви, які надійшли від ОСОБА_1 не виявилося вказаних у додатку документів, а саме: копія виписки з карткового рахунку.
За змістом частини 4 статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
У відповідності до частин 1-2, 4-5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Учасники справи зобов`язані, поряд з іншим, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а також подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункти 2, 4 частини 5 статті 44 КАС України).
Зважаючи на вказане, позовну заяву подано без додержання вимог частин 1, 4 статті 161 КАС України.
Окрім вказаного, згідно пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
При цьому, за змістом частини 6 статті 161 вказаного Кодексу у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Так, в описовій частині адміністративного позову ОСОБА_1 вказує про своє звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 16.08.2018 на підставі наказу командира Повітряного командування Захід від 14.06.2018 за №42 і наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2018 за №190.
При цьому, відповідачем порушено строки виплати при звільненні з військової служби:
- індексації грошового забезпечення в сумі 40 538,27 гривень за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яка фактично виплачена 30.04.2020 на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 у справі №300/862/19;
- компенсації за відпустку як учаснику бойових дій в сумі 5 017,60 гривень за 2018 рік, яка фактично виплачена 22.09.2020 на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі №300/904/20.
Порушуючи вимоги статті 116, 117 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП України) відповідач допустив несвоєчасну виплату всіх сум, які належать позивачу в день звільнення, зокрема:
- індексації грошового забезпечення в сумі 40 538,27 гривень за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (замість 31.03.2018), строк затримки якої становив 426 робочих днів (623 календарних днів), так як виплата мала місце 30.04.2020;
- компенсації за відпустку як учаснику бойових дій в сумі 5 017,60 гривень за 2018 рік, строк затримки якої становив 524 робочих днів (768 календарних днів), так як виплата мала місце 22.09.2020.
Мотивувальна частина адміністративного позову містить розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тільки за період з 16.08.2020 по 22.09.2020 та стосується двох виплат разом індексації грошового забезпечення і компенсації за відпустку як учаснику бойових дій.
Мотивація дотримання строків звернення до суду так само визначено разом за двома виду не виплачених сум, перша із яких фактично виплачена 30.04.2020, а друга 22.09.2020.
Разом з тим, згідно прохальної частини адміністративного позову від 16.10.2020 ОСОБА_1 стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2018 по 22.09.2020 в загальній сумі 567 858,8 гривень, не конкретизуючи, чи ставить питання про несвоєчасну виплату разом індексації грошового забезпечення і компенсації за відпустку як учаснику бойових дій, чи тільки компенсації за відпустку як учаснику бойових дій, так як саме останній вид виплати фактично зарахований позивачу 22.09.2020.
Таким чином, наведене свідчить про невідповідність прохальної частини адміністративного позову від 16.10.2020 його описовій та мотивувальній частинам.
У призмі досліджуваного питання, суддя відзначає, що за приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Як свідчить частина описової і мотивувальної частини позову ОСОБА_1 , серед іншого, просить стягнути із Військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні 16.08.2018 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яка мала бути виплачена 31.03.2018, а фактично виплачена 30.04.2020. Тривалість такої невиплати позивач визначив 426 робочих днів або 623 календарних днів.
По перше, період обчислення з 01.01.2016 по 28.02.2018 становить в робочих днях 540, а в календарних днях 790.
По друге, період обчислення з 01.01.2016 по 31.03.2018 становить в робочих днях 561, а в календарних днях 821.
По третє, період обчислення з 01.01.2016 по 30.04.2020 становить в робочих днях 1 081, а в календарних днях 1 582.
Залишається незрозумілим, який період позивач має на увазі: період початку невиплати від першого дня ненарахування індексації і до 31.03.2018 чи період невиплати від першого дня ненарахування індексації і до 30.04.2020 тощо.
Разом з тим суддя відзначає, одним із предметів даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Обов`язок роботодавця щодо повного розрахунку/виплати із працівником всіх сум, які належать йому в день звільнення, та відповідний обов`язок роботодавця виплати середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь період такої несвоєчасної виплати, регламентований статтями 116 і 117 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП України).
Разом з тим, положення коментованих статей КЗпП України не визначать строків звернення до суду у даній категорій спірних правовідносин.
У контексті вказаного суддя відзначає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина 1 статті 94 КЗпП України, частина 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці").
Стаття 2 Закону України "Про оплату праці" у редакції, чинній на час звільнення у 2018 році позивача, відносила до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.
Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні (пункти 3.9 Інструкції).
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації/індексації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.
Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
Аналогічні чи близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (пункт 34); від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 60) і від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц (пункт 53 ).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник згідно приписів частини 2 статті 233 КЗпП України має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Виходячи із коментованих вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду ''середній заробіток (суми, які нараховуються працівникам) за час затримки розрахунку при звільненні'' відрізняється за юридичною змістом від ''заробітної плати'', а відтак необмежені строки звернення до суду не застосовуються до середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні як суми, які мають/можуть бути нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.
Окремо, в контексті вказаного слід відрізняти юридичний зміст і поняття ''заробітна плата'' (частина 2 статті 233 КЗпП України) та ''виплата всіх сум, що належать працівникові від установи, організації на день звільнення'' (статті 116, 117 КЗпП України).
В частині першого, йде мова про право на звернення до суду на стягнення невиплаченої заробітної плати не залежно від обставини дійсного перебування у трудових відносинах чи звільнення - без обмеженням будь-яким строком.
Щодо другого, визначено право на виплату середнього заробітку за затримку у виплаті всіх сум, належних на день звільнення. При цьому, суми, які належні на день звільнення поділяються на виплати, які складають заробітну плату (з усіма її складовими згідно розділу І та ІІ Інструкції), і виплати, які такими не являються (розділ ІІІ Інструкції). У відношенні до останніх працівник повинен звернутися до суду на їх виплату у строки, встановлені законом.
У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Разом із тим суддя акцентує увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.
За правилами частини 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).
У даній категорії справ процесуальний закон визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Такий позов, як свідчить відтиск штампу відділення поштового зв`язку переданий для направлення в суд 16.10.2020 і зареєстрований в Івано-Франківському окружному адміністративному суді 20 жовтня 2020 року.
За доводами ОСОБА_1 , остаточний розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з позивачем Військова частина НОМЕР_1 провела 20 квітня 2020 року, на підтвердження чого позивач подав довідку військової частини від 24.09.2020 за №350/486/300/1/1214.
Проте, до суду з цим позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог періоду невиплати належної при звільненні індексації грошового забезпечення звернувся лише 20 жовтня 2020 року, тобто майже через шість місяців після зарахування на його рахунок (фактичного отримання) належних йому при звільненні коштів (індексації грошового забезпечення).
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду в цій частині позовних вимог з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
При цьому, вирішуючи питання дотримання у спірному випадку строків звернення до суду, слід враховувати те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 за №540-ІХ, який набрав чинності з 02.04.2020, розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
В подальшому, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-IX) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX (надалі Закон №731-IX), який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Так, як слідує із матеріалів позовної заяви та стверджує сам позивач зарахування коштів в сумі 40 538,27 гривень мало місце 30 квітня 2020 року, тобто із урахуванням місячного строку звернення до суду, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України останнім днем строку було 1 червня 2020 року (не враховуючи вихідні дні, на який припав останній день такого строку), а зважаючи на дію положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 18.06.2020 за №731-IX) і пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX, таким останнім днем строку слід вважати 7 серпня 2020 року.
Беручи до уваги вказане, позовну заяву в частині позовних вимог періоду невиплати належної при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 подано без додержання вимог частини 6 статті 161, частини 1 статті 123 КАС України.
За приписами частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
У зв`язку із викладеним, відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк, достатній для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку із зазначення інших поважних причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом та поданням доказів поважності причин його пропуску.
На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 123, 161, 171, частиною 2 статті 169 та статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2018 по 22.09.2020 в розмірі 567 858,80 гривень, без урахування обов`язкових податків та зборів, в частині позовних вимог періоду невиплати належної при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, - залишити без руху.
2. Встановити позивачу з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для усунення вказаних в описовій частині ухвали недоліків шляхом приведення у відповідність адміністративного позову до вимог, встановлених пунктом 5 частини 5 статті 160, частинами 1, 6 статті 161, частини 1 статті 123 КАС України, шляхом:
- приведення описової і мотивувальної частину адміністративного позову у відповідність до прохальної частини та наявних в матеріалах позову письмових документів, із урахуванням мотивів даної ухвали суду;
- подання заяви про поновлення строку звернення до суду та наданням доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог періоду невиплати належної при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, із урахуванням мотивів даної ухвали суду;
- подання у двох примірниках (екземплярах) засвідчених і оформлених відповідно до вимог частини 5 статті 94 КАС України додатку до позовної заяви за порядковим номером 10. копія виписки з карткового рахунку.
Роз`яснити, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк позовна заява буде повернена позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.