Справа № 620/3952/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Чернігів Справа № 620/3952/19

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючої судді Падій В.В.,

при секретарі Кондратенко О.В., ,

представника позивача Іванова В.В.,

представника позивача Волошиної О.Г.

представника відповідача Гоман О.В,

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" до Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі - АТ «Облтеплокомуненерго») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування припису від 11.12.2019 №53, складеного Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області за результатами позапланової перевірки щодо додержання Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» зазначає, що при здійсненні нарахувань за спожиту теплову енергію, у спірний період, керувалось виключно нормативними актами, які регулюють відносини у сфері теплопостачання, а саме: Законами України від 22.06.2017 № 2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; від 24.06.2004 №1875-VI «Про житлово-комунальні послуги» окремими положеннями Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», які введені в дію 10.06.2018, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630; Методикою розрахунку кількості теплової, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плат за їх опалення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Позивач вважає, що спеціалістами відповідача неуважно вивчені обставини справи та нормативні документи щодо нарахування та розподіл теплової енергії, спожитої за опалення місць загального користування споживачами у багатоквартирних будинках, а тому за підсумками перевірки зроблені невірні та упереджувальні висновки, окремі з яких суперечать діючим, у спірний період, законодавчим актам.

Ухвалою суду від 27.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У встановлений ухвалою суду строк, представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки нарахування теплової енергії на опалення МЗК споживачу ОСОБА_1 , в опалювальний період 2018-2019 роки, проведено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме пунктів 2.1.4, 2.3 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати з їх опалення, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359; пунктів 12, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630; статті 20, 21 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV; статті 4 Закону України від 24.06.2004 року №1875-IV «Про захист прав споживачів». Відповідач також наголошує, що використання Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, можливо лише за умови переходу на нові договірні відносини; розподіл розрахованої за вказаним алгоритмом теплової енергії на опалення МЗК відповідачем проведено виключно між квартирами, які обладнані засобами обліку теплової енергії, що, в тому числі, вказує на незаконність проведених розрахунків, оскільки вони проведені, не у передбачений методикою спосіб; відповідачем не вірно здійснений розрахунок днів опалювального періоду, оскільки в Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати з їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 чітко зазначається показник 191 день, який і повинен застосовуватись; відповідачем невірно взяті дані сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній наголошує, що заперечення відповідача щодо наведених позивачем обставин є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 24.02.2020, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , подано до суду пояснення щодо позовної заяви, в яких він зазначає про необґрунтованість позовних вимог та звертає увагу суду на той факт, що позивач не зазначає за якими саме законами, підзаконними актами та методиками, і за які саме послуги відбувались нарахування у той чи інший період, тим самим намагається ввести суд в оману. Також наголошує на невірному застосуванню позивачем тарифів при обрахунку вартості опалення МЗК, невірному застосуванню формул, визначених в Методиці №359, хибному визначенню кількості діб в опалювальному сезоні, зважаючи на те, що в Методиці №359 чітко визначається 191 доба; зазначає, що дані позивача про кількість квартир з лічильниками не підтверджується документально.

Ухвалою суду від 24.02.2020 без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, витребувано у позивача додаткові пояснення по справі.

29.07.2020 представником позивача, на виконання ухвали суду від 24.02.2020, подані пояснення по справі, в яких зазначено про відсутність документів, якими б відповідач підтвердив невірність даних щодо сумарної загальної опалювальної площі, що були взяті позивачем під час здійснень нарахувань. Також позивач не погоджується з твердженням відповідача про здійснення розрахунку без застосування формули пункту 2.3 Методики, оскільки утрати теплової енергії розподільними трубопроводами системи опалення будинку позивачем розраховувались, що підтверджується розрахунком позивача від 04.12.2019 № 2718. Позивач зазначає, що ним вірно був застосований показник у 187 днів, оскільки він керувався статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктом 5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Також позивач стверджує, що він мав право керуватись Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, незалежно від укладення договору з отримувачем послуг, оскільки жодною чинною нормою законодавства України не обмежено використання зазначеної методики.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа - ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, з підстав, викладених у поясненнях на позов.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, на підставі звернення споживача ОСОБА_1 , було проведено позапланову перевірку в AT «Облтеплокомуненерго», у період з 29.11.2019 по 09.12.2019, за результатами якої був складений акт №188, в ході якої встановлено, що споживачу ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , нарахування за спожиту теплову енергію в опалювальний період, з 21.10.2018 по 25.01.2019, повинно проводитись на підставі Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» ( далі - Закон №1875-IV), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630) і Методикою розрахунку кількості теплової, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плат за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 (далі - Методика №359).

Облік теплової енергії будинку АДРЕСА_2 здійснюється двома засобами обліку. Окремо проводиться облік теплової енергії секцій 1,2,3 будинку та окремо обліковується теплова енергія секцій №4,5,6. При нарахуванні кількості теплової енергії за опалення місць загального користування (МЗК) секцій № 4,5,6 будинку, суб`єктом господарювання було взято до розрахунку невірні дані щодо сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень, які сплачують за опалення МЗК та не мають відокремленого входу. При визначенні кількості спожитої енергії на опалення МЗК не вірно зазначено тривалість опалювального періоду, відповідно до таблиці 1 Методики №359 застосовується показник 191 день, а під час розрахунку суб`єктом господарювання взято 187 днів. При зазначенні загальної кількості теплової енергії на опалення МЗК розрахунок проводиться без застосування формули 2.3. Методики №359. З 25.01.2019 проводились нарахування за МЗК у відповідності до Методики №315 від 22.11.2018. Вищевказана Методика має використовуватись після укладання відповідних договорів. Такий договір зі споживачем ОСОБА_1 укладено не було. Утрати теплової енергії розподільними трубопроводами системи опалення будинку не розраховувались.

З 25.01.2019 проводились нарахування за МЗК у відповідності до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика №315), вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» ( далі - Закон №2189-VIII). При цьому в акті Державна службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зазначає, що Методика №315 має використовуватись після укладення відповідних договорів, передбачених Законом №2189-VIII. Такий договір із споживачем ОСОБА_1 укладено не було.

За таких обставин перевіряючий орган дійшов висновку, що нарахування теплової енергії на опалення МЗК споживачу ОСОБА_1 , в опалювальний період 2018-2019 роки, проведено з порушенням вимог діючого законодавства (а.с.13-16).

З метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, керуючись вимогами статей 5, 26 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зобов`язано АТ «Облтеплокомуненерго» провести перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію, в опалювальний період 2018-2019 роки, споживачу ОСОБА_1 , у відповідності до чинного законодавства, про що винесено оскаржуваний припис від 11.12.2019 № 53.

Вважаючи припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право: 1) давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; 2) перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 6 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Згідно з частиною 6 статті 7 Закону №877-V, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону №877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до частини 8 статті 7 Закону №877-V припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Судом встановлено, що відповідачем, на підставі звернення споживача ОСОБА_1 , проведено позапланову перевірку в AT «Облтеплокомуненерго», в ході якої встановлено порушення, а саме: нарахування теплової енергії на опалення МЗК споживачу ОСОБА_1 , в опалювальний період 2018-2019 роки, проведено з порушенням вимог діючого законодавства.

За наслідками перевірки відповідачем винесено припис від 11.12.2019 №53, яким зобов`язано АТ «Облтеплокомуненерго» провести перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію, в опалювальний період 2018-2019 роки, споживачу ОСОБА_1 , у відповідності до чинного законодавства,

В оскаржуваному приписі зазначено, що відповідачем взято до розрахунку невірні дані щодо сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень, які сплачують за опалення МЗК та не мають відокремленого входу. При визначенні кількості спожитої енергії, спожитої на опалення МЗК не вірно зазначено тривалість опалювального періоду (відповідно до таблиці 1 Методики застосовується показник 191 день, а під час розрахунку відповідачем взято 187 днів). При визначенні загальної кількості теплової енергії на опалення МЗК розрахунок проводиться без застосування формули 2.3. Методики. Утрати теплової енергії розподільними трубопроводами системи опалення будинку не розраховувались. З 25.01.2019 проводились нарахування за МЗК у відповідності до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Методика №315 має використовуватись після укладення відповідних договорів, передбачених Законом №2189-VIII. Такий договір із споживачем ОСОБА_1 укладено не було.

Таким чином застосування Методики №315, на думку відповідача, є прямим порушенням наведених норм законодавства та умов діючого договору зі споживачем ОСОБА_1 .

Перевіряючи доводи позивача та відповідача, суд виходить з наступного

Пунктом 2.1.4 Методики №359 визначено, у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на МЗК витрати теплової енергії на опалення МЗК визначаються розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.1.

Загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК визначається за формулою:

Q МЗК = SQ К МЗК + Q втр., (2.3)

де SQ К МЗК- кількість теплової енергії на опалення окремого к-того приміщення МЗК, Гкал;

Q втр. - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СНиП 2.04.05-91 "Отопление, вентиляция и кондиционирование", Приложение 12, 1991 г. (далі - СНиП 2.04.05-91).

Одночасно позивач стверджує, що провести розрахунок утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку за СНиП 2.04.05-91 не можливо, оскільки з 01.01.2014 вони втратили чинність, а в діючих замість них ДБН В.2.5-67:2013, затверджених наказами Мінрегіонбуду від 25.01.2013 №24 та від 28.08.2013 №410, методика розрахунку утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі - відсутня. В рамках чинних нормативно правових актів, врахувати їх у загальних витратах на опалення МЗК можливо лише шляхом віднімання від показань вузлів комерційного банку (будинкового лічильника) визначеної кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників, сумарних показань квартирних лічильників та сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих приміщень МЗК.

При цьому, відповідно до пункту 1.4. Методики № 359 кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, та не оскаржується сторонами факт того, що деякі приміщення (квартири) будинку АДРЕСА_2 , оснащені приладами обліку теплової енергії, то витрати теплової енергії на опалення МЗК повинні визначатись розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.3.

У пункті 2.1.4. Методики №359 наводиться формула за якою визначається загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК. Пункти 2.2.1, 2.2.2 та 2.2.3 Методики №359 - формули розподілу визначених величин теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, між окремими помешканнями будинку та приміщеннями з окремим входом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем пункт 2.1.4 Методики №359 при розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК будинку 263, просп. Миру, м. Чернігів застосований не був, а отже подальше застосування ним пунктів 2.2.1 та 2.2.2 Методики №359 при розподілу визначених величин теплової енергії між окремими мешканцями будинку, без дотримання пункту 2.1.4. Методики №359 не є правомірним, оскільки одна із вихідних даних - витрати теплової енергії, спожитої на опалення МЗК розрахована не у відповідності із зазначеною у Методиці формулою.

Таким чином розподіл розрахованої за вказаним позивачем алгоритмом теплової енергії на опалення МЗК проведено виключно між квартирами, які обладнані засобами обліку теплової енергії, що суперечить способу, визначеному Методикою № 359.

Щодо застосування позивачем при розрахунку вартості спожитих послуг норм Методики №315, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначає Закон України від 22.06.2017 №2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон №2119-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 10 Закону №2119-VIII, у будівлях, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої статті 10 цього Закону.

Так, споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2119-VIII передбачено, що до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Суд зауважує, що окремого порядку оплати обсягу спожитих послуг співвласники будинку №263 по вул. Миру в м. Чернігові не встановлювали, оскільки матеріали справи доказів на спростування наведеного не мітять.

Отже обсяг відповідної комунальної послуги (спожитої теплової енергії) повинен визначатися за допомогою вузла комерційного обліку, що встановлений у багатоквартирному житловому будинку №263 по вул. Миру у м. Чернігові та розподілятися між всіма споживачами - мешканцями житлового будинку відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». При цьому, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів.

Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018, відповідно до статті 10 Закону №2119-VIII, пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ №315, яким затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі по тексту - Методика №315).

Методика №315 встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів (пункт 1 Методики).

Згідно Закону №2119-VIII та Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189), на виконання яких розроблена та затверджена Методика №315, комунальними послугами є, зокрема, послуги:

- з постачання теплової енергії;

- з постачання гарячої води;

- з централізованого водопостачання;

- з централізованого водовідведення.

Закон № 2189-VIII введений в дію з 01.05.2019, з цієї дати визнано такими, що втратив чинність Закон України від 24.06.2004 № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону №1875-ІV мешканці багатоквартирних будинків-споживачі отримають комунальні послуги:

з централізованого опалення;

з централізованого постачання гарячої води;

з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

До 01.05.2019 підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону №1875-ІV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2005 № 630.

Відповідно до вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Отже, до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону № 2189-VIII та до вказаних договорів норми законодавства не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики №315.

Натомість, договори про надання комунальних послуг, що були укладені раніше враховують положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював розподіл між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до Закону №2119-VIII, та Методики №315.

При цьому, донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії відповідно до Методики №315, позивачем здійснювалось з дня набрання нею законної сили - з 25.01.2019.

Проте нового договору про надання комунальних послуг товариством із споживачем ОСОБА_1 укладено не було, що не заперечується позивачем.

Відтак, висновки відповідача про неможливість застосування позивачем норм Методики №315 до укладення з ОСОБА_1 нового договору є правомірними.

Отже позивач зобов`язаний, у спірний період, здійснювати розподіл між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до Методики №359.

Щодо застосування позивачем, при визначенні кількості спожитої енергії, спожитої на опалення 187 днів, замість 191, як стверджує відповідач, суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що ним, при визначенні кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, вірно застосовувано показник, а саме 187 днів та посилається на рішення Чернігівської міської ради від 27.07.2017 №342 та пункт 5 Правил №630, згідно якого рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27.07.2017 № 342 «Про затвердження норм споживання та погодження річного плану виробництв, транспортування та постачання тепловодої енергії» затверджено норми споживання теплової енергії для централізованого опалення на потреби населення м. Чернігова, що надається ПАТ «Облтеплокомуненерго»; норми споживання теплової енергії для централізованого опалення на потреби населення м. Чернігова, розраховані, виходячи з тривалості опалювального періоду 187 діб.

При цьому, посилання позивача на пункт 5 Правил №630, згідно якого рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов не має жодного відношення до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27.07.2017 № 342.

На виконання пункту 5 Правил №630 18.10.2018 прийнято розпорядження міського голови № 283-р «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років», а 08.04.2019 - прийнято розпорядження міського голови № 42-р «Про завершення опалювального сезону 2018-2019 років». Зазначені розпорядження міського голови не містять норм тривалості опалювального періоду.

Таким чином застосування позивачем при визначені кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК показника у 187 діб опалювального періоду, є хибним; належний показник міститься саме у Методиці №359, в таблиці 1 , а саме - 191 день, а отже відповідач правомірно зазначив у приписі щодо необхідності, при визначені кількості теплової енергії, спожитої на опалення МЗК застосування показника у 191 день.

Щодо сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень, які сплачують за опалення МЗК та не мають відокремленого входу, суд зважає на наступне.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, споживач ОСОБА_1 , який є мешканцем будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 в якому облік теплової енергії в будинку здійснюється двома засобами обліку - окремо здійснюється облік теплової енергії секцій 1,2,3, окремо - секцій 4,5,6.

Позивач зазначає, що ним вірно зазначені дані, щодо сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень, які сплачують за опалення МЗК та не мають відокремленого входу, при цьому відповідач при винесені оскаржуваного припису не надав жодного доказу невідповідності даних, які використовувались в розрахунках.

При цьому, позивач на підтвердження своїх доводів надав суду копії інвентаризаційних справ, копії витягів з технічних паспортів та договорів про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, а також копії витягів з договорів на виробництво, транспортування, постачання енергії з додатками.

Суд зауважує, що саме позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на підтвердження сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень, які сплачують за опалення МЗК та не мають відокремленого входу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку № 630 опалювана площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт.

Виходячи з встановлених правилами норм загальна опалювальна площа будинку включає всі групи приміщень у разі їх централізованого опалення.

При цьому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження сумарної загальної опалювальної площі квартир і приміщень будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

Суд відхиляє посилання позивача на копії інвентаризаційних справ під`їздів, оскільки на них відсутні дати їх складання.

Суд також відхиляє посилання позивача на копії витягів з технічних паспортів квартир та договорів про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, а також копії витягів з договорів на виробництво, транспортування, постачання енергії з додатками, оскільки на підставі тільки цих доказів не є можливим здійснити належний розрахунок опалювальної площі будинку, оскільки відсутній доказ на підтвердження кількості житлових квартир та нежитлових приміщень в цьому будинку.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного припису.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство ''Облтеплокомуненерго'' (вул. Реміснича, 55-Б, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 03357671).

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області (вул. 1 Травня, 180, м. Чернігів, 14034, код ЄДРПОУ - 40310334).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.

Суддя В.В. Падій