Справа № 420/6806/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6806/20

Головуючий в І інстанції: Харченко Ю.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 24.07.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення про неуспішне проходження атестації, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року про визнання позивача таким, що не пройшов атестацію (пройшов неуспішно).

23.07.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про вжиття судом заходів щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року, яким позивача визнано таким, що не пройшов атестацію (пройшов неуспішно), до набрання чинності судовим рішенням у даній справі, в обґрунтування якої останнім зазначено, що прийняття 20.07.2020 року Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур спірного рішення є підставою для звільнення позивача з посади прокурора Одеської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», що в свою чергу може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення його прав і охоронюваних законом інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 до набрання чинності судовим рішенням у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, наголошуючи, зокрема, на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем до суду надано належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, а також необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту таких прав, свобод та охоронюваних законом інтересів у майбутньому, в разі не вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, у зв`язку з чим, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити та зупинити дію рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 до набрання чинності судовим рішенням у даній справі.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Згідно вимог ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до положень ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову шляхом: 1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії; 2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку, а також іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, та банку, що ліквідується відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; 3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків; 4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій; 5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення; 6) зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку); 7) зупинення рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлення заборони Кабінету Міністрів України призначати на посаду члена (членів) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»; 8) зупинення дії індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Міністерства фінансів України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта; 9) зупинення дії індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, її посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта.

Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

З аналізу вказаних положень вбачається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.

В якості підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення кадрової комісії з атестації прокурорів про неуспішне проходження атестації до набрання чинності судовим рішенням у даній справі судом першої інстанції визначено наявність належних та переконливих доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та охоронюваним законом інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, необхідність докладання значних зусиль та витрат для захисту таких прав, свобод та охоронюваних законом інтересів у майбутньому.

Проте, чинна редакції КАС України не передбачає такої підстави для забезпечення позову, як існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та охоронюваним законом інтересам позивача, необхідність докладання значних зусиль та витрат для захисту таких прав, свобод та охоронюваних законом інтересів у майбутньому.

Як вже зазначалось колегією суддів, підстави для забезпечення позову у чинній редакції КАС України визначені у ст. 150, згідно якої забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Проте, судом першої інстанції не визначені конкретні підстави для вжиття заходів забезпечення заявленого позову, які викладені у ст. 150 КАС України.

Також, заявник, посилаючись в якості підстав для забезпечення позову на положення п. 1 ч. 1 ст. 150 КАС України, у поданій заяві про забезпечення позову не визначив, в чому полягає у спірних правовідносинах саме істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, що за наведених вимог п. 1 ч. 1 ст. 150 КАС України є підставою для застосування заходів забезпечення позову.

У поданій заяві про забезпечення позову заявник лише констатує, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених його прав та інтересів, проте, не зазначає, в чому саме полягає таке істотне ускладнення, якими доказами підтверджуються наведені доводи позивача.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 КАС України підставою для застосування заходів забезпечення позову є очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, вказані положення п. 2 ч. 1 ст. 150 КАС України можуть бути застосовані лише при наявності у сукупності таких обставин, як очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Однак, у спірному випадку суд першої інстанції, як на підставу для застосування заходів забезпечення позову, не посилався на наявність очевидних ознак протиправності рішення, що оскаржується, а тому, доводи суду першої інстанції щодо порушення прав позивача у зв`язку з подальшою реалізацією оскаржуваного рішення не можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення позову згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 КАС України.

Також, надаючи оцінку доводам заяви про забезпечення позову, колегія суддів зазначає, що такий вид забезпечення позову як зупинення дії оскаржуваного рішення по суті є окремим видом позовних вимог і не може слугувати доказом наявності очевидної протиправності дій відповідача.

Тобто, сама лише незгода позивача із діями/рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Доводи позивача зводяться до порушення відповідачем чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та становлять предмет доказування, який має досліджуватись під час розгляду справи.

Також, колегія суддів наголошує, що заявляючи клопотання про застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення кадрової комісії з атестації прокурорів про визнання позивача таким, що не пройшов атестацію, позивач фактично просить суд заборонити Генеральному прокурору приймати рішення про звільнення позивача із займаної посади.

Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено, що прийняття 20.07.2020 року Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур спірного рішення є підставою для звільнення позивача з посади прокурора Одеської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», що в свою чергу може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення його прав і охоронюваних законом інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Однак, рішення керівника прокуратури про звільнення позивача з посади є дискреційним рішенням, а тому, суд не може втручатися у вільний розсуд такого керівника, у тому числі, у вирішення питання приймати чи не приймати наказ про звільнення.

Крім того, забезпечуючи позов шляхом зупинення дії рішення кадрової комісії з атестації прокурорів про визнання позивача таким, що не пройшов атестацію, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб`єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати тощо.

Тобто, забезпечуючи позов в такий спосіб, суд першої інстанції вийшов за межі підстав забезпечення позову, передбачених ст. 150 КАС України, вирішив позовні вимоги на період дії ухвали про забезпечення позову, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому, в контексті наведеного, надаючи оцінку доводам позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення у даній справі, бо інакше для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, колегія суддів зазначає, що для відновлення прав позивача в такому випадку законодавством передбачені конкретні механізми, зокрема, оскарження рішення керівника про звільнення (у разі якщо таке буде прийнято) в судовому порядку. Тобто, очевидно, судовий процес з приводу скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді не може вважатися заходом, який забере у позивача значні зусилля та витрати у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 150 КАС України.

Що стосується посилань представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає судовій практиці з питань забезпечення позову, що склалась по даній категорії справ, а саме представник позивача посилається на рішення у справах, прийняті іншими судами України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судові рішенні в інших справах, на які посилається представник позивача та які прийнятті щодо інших учасників справи, ніж у даній справі, не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи, а тому, не підлягають врахуванню при її розгляді.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення про неуспішне проходження атестації відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.10.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька