Справа № 360/2916/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

19 жовтня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2916/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якій представник позивача просить:

- визнати противоправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивача при звільненні з Лав Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання мною під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.08.2016 по 27 березня 2020 військового майна за нормами№ 1, та № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації вартості за не отримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання під час проходження військової служби у Луганському обласному військовому комісаріаті з 04.08.2016 року по 27 березня 2020 року військового майна за нормами № 1, та № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді начальника відділення забезпечення з 04.08.2016 по 27.03.2020.

Наказом Командувача військ Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 07 березня 2020 року № 65 позивач був звільнений у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 27.03.2020 № 68 з 27 березня 2020 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 28 березня 2020 року. Відповідно цього наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 мені при звільненні повинна бути сплачена грошова компенсація вартості за не отримане речове майно, у разі звільнення з військової служби, відповідно до пункту 4 розділу III наказу Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016.

Перед звільненням з Лав Збройних Сил України позивачем військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 був поданий рапорт про виплату мені грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно за всіма належними нормами забезпечення.

Луганським ОВК грошова компенсація вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно за нормами №1 та №4 наказу Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 позивачу сплачена не була, але надана довідка від 27.03.2020 №3, в якій було указано про суму грошової компенсації у сумі 0 гривень, з якою позивач не згоден.

Позивачем Луганському ОВК була спрямовано звернення від 16.06.2020, в якому він аргументував, з посиланням на діюче законодавство про право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

У відповіді на звернення від 02.07.2020 №ЮК/263 ІНФОРМАЦІЯ_5 у виплаті позивачу грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно було відмовлено та взагалі нічого не сказано про те, чи належать позивачу до видачі ті предмети речового забезпечення про які він написав у зверненні.

Вважає цими діями ІНФОРМАЦІЯ_4 порушено право позивач на отримання грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно.

Ухвалою суду від 18.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 31-32).

04.09.2020 за вх. № 35718/2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 37-38), в якому останній заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді начальника відділення забезпечення з 04.08.2016 року по 27.03.2020 року. 27.03.2020 року наказом (по стройовій частині) від 27.03.2020 року № 68 (на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.03.2020 року № 65 Позивача, який, до відома суду, був начальником відділення забезпечення та відповідав серед іншого за наявність та видачу речового майна, було виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , всіх видів забезпечення, та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «й» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Також, вказаним наказом, серед іншого, було передбачено виплатити Позивачу щомісячну премію, надбавку за особливості несення служби, 2 f винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, одноразову грошову допомогу по звільненню та грошову надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в повному обсязі. Тобто розрахунок грошового забезпечення при звільненні Позивача військова частина здійснила в повному обсязі.

У разі незгоди з його виключенням Позивач мав можливість подати рапорт до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 для усунення будь-яких розрахункових порушень. Беручи до уваги те, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.03.2020 року № 68 про виключення Позивача зі списків особового складу та усіх видів забезпечення без проведення з ним усіх необхідних розрахунків (грошової компенсації за неотримане речове майно) Позивачем при розгляді цієї справи не оскаржується та не оскаржувався раніше, а також те, що з рапортом (заявою) з приводу не виключення його зі списків особового складу частини Позивач не звертався, таким чином Позивач погодився з розрахунком та з виданим речовим забезпеченням, що міститься в наказі при виключенні зі списків особового складу військового комісаріату, що, в свою чергу, виключає неправомірність дій військового комісаріату.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 11-12, 13).

Згідно з витягом з наказу від 27.03.2020 № 68 підполковника ОСОБА_1 , начальника відділення забезпечення Луганського обласного військового комісаріату оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.03.2020 № 65 у запас за підпунктом «й» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_7 (арк. спр. 8-9).

23.03.2020 позивач звернувся з рапортом від 23.03.2020, зареєстрованого під № 3563 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно (арк. спр. 21).

У відповідь на заяви позивача відповідач листом від 02.07.2020 № ЮК/263 повідомив, що згідно функціональних обов`язків начальника відділення забезпечення Луганського ОВК затверджених 26.12.2019 саме позивач зобов`язаний, серед іншого, організовувати своєчасну видачу обмундирування. Згідно довідки № 3 від 27.03.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 всього Вам до виплати було передбачено 0 (нуль) грн. 00 коп. Командування Луганського ОВК тим саме задовольнило Ваш рапорт від 23.03.2020, в якому, серед іншого, Ви просили виплатити грошову компенсацію на неотримане речове майно, або надати Вам довідку про повну забезпеченість речовим майном на день звільнення (довідка № 3 від 27.03.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 ). Станом на день звільнення позивач був повністю забезпеченні грошовим, продовольчим і речовим майном. Тому відсутні підстави для видачі майна яке вказане у заяві та яке нібито не отримували (арк. спр. 15-17).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі- Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 240 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання .

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного з ним розрахунку.

При цьому письмової згоди на такі дії позивач не надавав, що не спростовується відповідачем та документами по справі, зокрема, рапортом позивача від 02.03.2020 з проханням провести з ним розрахунок за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу.

Також суд зазначає, що у наказі № 68 від 27.03.2020 не міститься інформації щодо видачі речового майна ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що у даному випадку правильним та ефективним способом захисту порушеного права буде визнання протиправною бездіяльності Луганського обласного військового комісаріату щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно, яке не було отримане під час проходження ним служби.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Луганського обласного військового комісаріата (код за , місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, 38) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Луганський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.В. Тихонов