Справа № 260/749/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/749/20 пров. № А/857/8230/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №260/749/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (головуючий суддя першої інстанції Рейті С.І., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 30.06.2020),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУНП в Закарпатській області), яким просить визнати незаконним та скасувати наказ № 606 від 30.03.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів поліції; визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області № 53 о/с від 03.03.2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано протиправним звільненням позивача зі служби в Національній поліції України з огляду на відсутність для цього визначених законодавством підстав, оскільки станом на час проведення службового розслідування за фактом скоєння ДТП за участі позивача та видання наказів про його притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби стосовно нього не було ні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, ні обвинувального вироку про притягнення до кримінальної відповідальності, які набрали законної сили. Відтак, згідно з приписами статті 62 Конституції України, позивач вважається невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та злочину, відповідно, у відповідача не було підстав для його звільнення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 03 березня 2020 року №606 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчого управління ГУНП в Закарпатській області» частково - в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 03 березня 2020 року № 53 о/с частково - в частині звільнення зі служби в поліції старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 04 березня 2020 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2020 року по 23 червня 2020 року, в розмірі 53795,84 грн. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14409,82 грн. підлягає до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій вказує на те, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що факт керування позивачем транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння підтверджується поясненнями поліцейських, потерпілого ОСОБА_2 та висновком № 32 від 20.02.2020 р. та відеозапису.

Також звертаємо увагу, що суд першої інстанції вказуючи на відсутність факту керування позивачем транспортним засобом 20.02.2020 року та відсутності очевидців та потерпілих даної події, оминув факт порушення позивачем п.2.1. ґ ПДР України за, що постановою серії ДІЮ 18 № 604406 від 20.02.2020 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Також не взято до уваги постанову Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 року у справі № 308/2081/20 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вважає, що поведінка ОСОБА_1 суперечить вимогам статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС, де визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян, дотримуватися норм професійної та службової етики, а також виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим та дотримуватися етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні публічного порядку.

Також в оскаржуваному рішенні суд невірно вказав, що відповідач провів службове розслідування без дотриманням визначеної ст. 18 Дисциплінарного статуту процедури забезпечення поліцейському права на захист, оскільки з 21.02.2020 року по 26.02.2020 року позивач був непрацездатний, отримував курс лікування в умовах стаціонару, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА 043628 «Комунального некомерційного підприємства Ужгородська районна клінічна лікарня». В подальшому, лікарняний було продовжено згідно довідки № 46/2 від 28.02.2020 року по 07.03.2020 року.

Насправді з листом непрацездатності серії АКА 043628 Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська районна клінічна лікарня» та довідки №46/2 зафіксовано, що позивач проходив курс амбулаторного лікування. В умовах лікування в стаціонарі, позивач не перебував.

Разом з цим у ході службового розслідування ОСОБА_3 з метою забезпечення права на захист та надання пояснення неодноразово запрошувався на засідання дисциплінарної комісії, однак на такі не з`являвся.

Службове розслідування проведено з дотриманням визначеної ст. 18 Дисциплінарного статуту процедурі забезпечення поліцейському права на захист, зокрема поліцейський користувався правовою допомогою, дисциплінарна комісія неодноразово викликала його для надання пояснень, однак позивач на засідання дисциплінарної комісії не з`являвся.

Також вважає, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції, такий захід дисциплінарного впливу застосовано обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Про сить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у апеляційній скарзі, в частині де наявний опис події за наслідками якої на позивача було складено два протоколи за ч. 1 ст.130 та ст.124 КУпАП та винесено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП, викладені обставини якими обґрунтовується висновок дисциплінарної комісії, не відповідають обставинам які фактично встановлені та зафіксовані постановою Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/2079/20 від 07.05.2020 року, яка набула законної сили. По перше працівники поліції в своїх поясненнях та рапортах зазначають що час виявлення події та приїзду їх на місце події 03:20 год. 20.02.2020 року, проте у відповідності до наданого дослідженню в суді та долученого до матеріалів службового розслідування відеозапису №, на місці події працівники поліції з`явились о 02:57 год. 20.02.2020, тобто працівники поліції вказують неправдиві дані.

Також вказує на те, що згідно викладених даних, на місці події були викликані працівники ВІОС УКЗ ГУНП, додатковий наряд поліції, які були опитані, але ні на долучених з боді-камер відеозаписа, ні інших поданих документах, підтвердження вказано факту відсутнє. Окрім того висунуто твердження, що на місці події ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, ображав працівників поліції, погрожував їм та намагався втекти. Вказаний факт ніби то підтверджується записами з боді- камер та показами свідка ОСОБА_2 , який підтверджує той факт, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, із записів з боді-камер слідує, що позивач неодноразово просив працівників поліції роз`яснити належним чином йому його права, просив викликати захисника для можливості скористатись правовою допомогою, інших дій які стосувались працівників поліції він не вчиняв. Свідок ОСОБА_2 , як при зустрічі, так і в суді де його викликали для надання показів як потерпілого, при розгляді протоколу складеного на позивача за ст.124 КУпАП , надав покази які повністю спростовують вказане твердження. Вказаний свідок пояснив що ОСОБА_1 не мав жодних ознак алкогольного сп`яніння, поводився адекватно, врівноважено та вимагав від поліцейських дотримання своїх прав та законів України. Оскільки суд першої інстанції відмовив у допиті вказаного свідка, тому надав його письмові покази до вказаного відзиву.

Щодо правомірності дій поліції на місці події зазначає, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП за відсутність полісу ОСЦПВ, при цьому особою, яка його виносила повністю проігноровано вимоги законодавств, а саме Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 1 ст. 13 якого визначено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності на території України. ОСОБА_1 є учасником бойових дій і він про це повідомляв працівника поліції.

Щодо зазначення того, що позивач перебував стані алкогольного сп`яніння, то зазначає наступне. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Тобто, враховуючи той факт, що працівники поліції з`явились на місці події о 02:57 год.20.02.2020 року (що підтверджується відеозаписом з бодікамер), то фактично особа повинна проходити огляд в закладі охорони здоров`я не пізніше 04:57 год. 20.02.2020 року. Проте, як видно з доданого відеозапису, в лікаря, ОСОБА_1 з`явився лише о 05:20 год. 20.02.2020 року, тобто з пропущенням строку передбаченого інструкцією, як і акт огляду на стан сп`яніння який долучений самим позивачем. Щодо самого документа, то вважає, що Висновок про результат медичного огляду складений на іншу особу, тобто особу з іншими анкетними даними не ОСОБА_1 , а на ОСОБА_1 , та вказано що дані встановлені з водійського посвідчення. Також ні у висновку про встановлення стану сп`яніння, ні у складеному працівниками поліції протоколі, взагалі не зазначені ознаки стану сп`яніння. Підписи свідків у висновку про стан сп`яніння не передбачені жодним нормативним актом, тому з вказаних обставин цей висновок не може бути застосованим до даного позову.

Окрім того, позивачем, через декілька годин було пройдено освідчення на стан сп`яніння, і згідно відповідного висновку встановлено, що він був тверезий, що знову ж спростовує твердження працівників поліції про стан сп`яніння ОСОБА_1 .

Також вказує на те, що відповідач не спростував факт звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності. З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання по розгляду заяви не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на підставі наказу ГУНП в Закарпатській області від 20.02.2020 року № 506, у відповідності до вимог ст.ст. 14,15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу МВС України від 07.11.2018 року №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», створено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди за участю старшого слідчого слідчого відділу розслідувань злочинів загально-кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який допустив грубі порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейських, вимоги наказів з питань інформування керівництва ГУНП в Закарпатській області про надзвичайну подію за участі поліцейського.

Згідно матеріалів службового розслідування встановлено, що 20.02.2020 о 03.20 екіпажем «Олімп-301» у складі: поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_4 та поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Закарпатській області рядового поліції ОСОБА_5 , під час патрулювання на автомобілі «Skoda Осtаvіа», д.н.з НОМЕР_1 , було виявлено дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), яка мала місце на вул. Собранецькій в м. Ужгороді (неподалік буд. 8) та відбулася за участі старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . На місце події ОСОБА_4 була викликана підмога, оскільки водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, висловлювався нецензурними словами, погрожував учасникам документування, відмовлявся повідомити обставини ДТП, а також намагався втекти. Згодом на місце ДТП прибув наряд «Олімп-103» у складі інспектора взводу №1 роти № 4 УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Сенини І.І, та поліцейського взводу №1 роти №4 УПП в Закарпатській області сержанта поліції Шаленика В.В.

Відомості за даним фактом внесено до ЄО Ужгородського ВП ГУНП № 3675 від 20.02.2020 року.

Виїздом працівників ВІОС УКЗ ГУНП на місце події було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою, у цивільному одязі, керуючи автомобілем марки «КІА», д.н.з НОМЕР_2 , на вул. Собранецькій в м. Ужгороді не впорався з керуванням автомобіля та допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-2121», д.н.з НОМЕР_3 , який був припаркований на узбіччі проїжджої частини дороги та належить гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 . В подальшому, автомобіль марки «ВАЗ-2121» за інерцією відкинуло у припаркований неподалік автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 . Внаслідок ДТП, автомобілі марки «КІА», д.н.з НОМЕР_2 , "ВАЗ-2121", д.н.з НОМЕР_3 , та «Nissan», д.н.з. НОМЕР_4 , зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає.

Під час документування зазначеної події ОСОБА_1 відносно поліцейських УПП в Закарпатській області поводився неадекватно, зверхньо та неетично, зокрема, намагаючись ухилитися від відповідальності не визнавав своєї причетності до даної ДТП, відмовлявся назвати свої анкетні дані та підтвердити факт того, що є діючим працівником поліції, не зважаючи на знайдене при ньому патрульними поліцейськими службове посвідчення. При цьому, ОСОБА_1 висловлював на адресу вказаних поліцейських образи різного змісту. На вимогу поліцейських УПП пройти процедуру освідчення на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», ОСОБА_1 на місці події відмовився та виявив бажання пройти медичний огляд на предмет можливого перебування у стані алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак, в подальшому перебуваючи у КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, ОСОБА_1 в присутності двох свідків повторно відмовився від даної процедури.

У зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 у медичному закладі із явними ознаками алкогольного сп`яніння, лікарем вказаного медичного закладу відносно останнього було складено висновок, яким зафіксовано перебування його у стані алкогольного сп`яніння (висновок № 32 від 20.02.2020 року).

Відповідно, працівниками УПП в Закарпатській області стосовно ОСОБА_1 було складено протоколи серії ОБ № 187281 та БР № 246524 про адміністративні правопорушення, за які передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, а також постанову про адміністративне правопорушення серії ДП018 № 604406 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність страхового полісу цивільної відповідальності).

Згідно протоколу серії ОБ № 187281, який складено сержантом поліції Михайлишиним І.М. 20.02.2020 року о 05.10 за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 5, ОСОБА_1 20.02.2020 року о 03.00 керував автомобілем марки «КІА», д.н.з НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога (Висновок лікаря № 32). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

20.02.2020 року, близько 11.30 год., маючи намір ухилитися від відповідальності ОСОБА_1 самостійно звернувся до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, де пройшов медичний огляд на стан вживання алкогольних напоїв (протокол від 20.02.2020 року № 156, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР № 694 від 08.09.1988 року), де зазначено підстава звернення: «Конфліктна ситуація», заключення «Тверезий».

У ході проведення службового розслідування опитаний ОСОБА_4 повідомив, що 20.02.2020 року о 20.00 згідно графіку він, спільно із ОСОБА_7 , заступив на чергування, здійснюючи патрулювання в м. Ужгороді. Близько 03.20 год. ними неподалік буд.8 на вул. Собранецькій було виявлено ДТП за участі автомобілів марок «КІА», д.н.з НОМЕР_2 , «ВАЗ-2121», д.н.з НОМЕР_3 , та «Nissan», д.н.з. НОМЕР_4 . Зупинившись на місці події ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , з метою з`ясування обставин ДТП, підійшли до автомобіля марки «КІА», д.н.з НОМЕР_2 , з якого вийшов невідомий їм водій, якого ОСОБА_4 попросив надати водійське посвідчення та реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб. У відповідь даний водій, яким у подальшому виявився ОСОБА_1 , відмовився виконати законну вимогу патрульних поліцейських, при цьому також відмовився назвати свої анкетні дані.

Намагаючись уникнути відповідальності, при встановленні особи ОСОБА_1 назвався працівникам поліції іншим прізвищем та ім`ям (зафіксовано на відео з «Бодікамер») надав неправдиві дані про те, що не причетний до ДТП, а на місці події опинився випадково під час прогулянки цією вулицею. Не зважаючи на той факт, що на час приїзду поліцейських він перебував всередині свого автомобіля, з якого вийшов та у їх присутності намагався викинути ключ від нього.

В подальшому, під час проведення патрульними поліцейськими поверхневого огляду ОСОБА_1 , у правій кишені його куртки було виявлено чохол із вмістимими у ньому документами, а саме: свідоцтвом про реєстрацію автомобіля марки «КІА», д.н.з НОМЕР_2 , посвідченням водія та службовим посвідченням працівника поліції, виданими на прізвище ОСОБА_1 , який намагаючись приховати свою службу в поліції повідомив, що не є діючим поліцейським. При цьому ОСОБА_1 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів та виразний різкий запах алкоголю з ротової порожнини), зухвало поводячись висловлював на адресу патрульних поліцейських образи та нецензурно висловлювався. На пропозицію пройти процедуру освідчення на стан вживання алкогольних напоїв за допомогою газоаналізатора, алкотестера «Drager Alcotest 6820» на місці події, ОСОБА_1 відмовився, однак погодився її пройти у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, куди ОСОБА_4 його доставив за допомогою іншого наряду патрульної поліції. ОСОБА_8 , залишившись на місці події, здійснював оформлення ДТП.

Перебуваючи у вказаному медичному закладі, ОСОБА_1 , як вказує ОСОБА_4 , продовжував негідно поводитися відносно патрульних поліцейських та відносно лікаря-нарколога, у грубій формі відмовившись пройти процедуру освідування для встановлення факту вживання алкогольних напоїв. Висловлювався нецензурно, погрожував звільненням, а також використанням своїх повноважень відносно колег, тощо. Оскільки ОСОБА_1 за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння, лікар-нарколог засвідчив даний факт у висновку, який ОСОБА_1 відмовився підписувати у присутності двох свідків. У подальшому, ОСОБА_1 було доставлено на місце події, де відносно нього складені адміністративні матеріали щодо вчинення ним адміністративних правопорушень, підписати які останній відмовився.

Опитаний ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали аналогічні пояснення, як і ОСОБА_4 , а ОСОБА_8 у частині подій, які відбувалися на місці ДТП.

Опитаний інспектор взводу № 2 роти № 2 УПП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_11 повідомив, що він ніс службу 20.02.2020 року по патрулюванню в м. Ужгороді спільно із поліцейським взводу № 2 роти № 2 УПП в Закарпатській області сержантом поліції Тимчик Н. Приблизно між 03.00 год. та 04.00 год., проїжджаючи вулицею Собранецькою вони зупинилися на місці ДТП, щоб надати допомогу колегам. На місці події перебував водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах із ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови, тремтіння пальців, порушення координації рухів. Вказаний водій, який, як було з`ясовано, є поліцейським, намагався всіляко перешкоджати оформленню ДТП, нецензурно висловлювався, ображав цивільних осіб, поводився зверхньо, намагався втекти. У подальшому даного водія ОСОБА_11 доставляв для медичного огляду до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей», оскільки на місці події від огляду за допомогою алкотестера він відмовився. Дорогою до місця огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 висловлювався нецензурно на адресу ОСОБА_11 , а саме погрожував його звільнити з поліції та намагався в черговий раз повідомити, що він не керував автомобілем. Доставивши ОСОБА_1 до наркодиспансера, ОСОБА_11 його залишив колегам, які в подальшому були присутніми при медичному огляді.

Опитаний гр. ОСОБА_12 повідомив, що 20.02.2020 року, близько 03.40, до нього додому прийшли працівники поліції, які повідомили про факт скоєння ДТП біля його будинку. Вийшовши на вулицю, ОСОБА_12 побачив свій автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_4 , який був пошкоджений внаслідок вказаного ДТП. Під час з`ясування обставин події, яка, як стало відомо ОСОБА_13 від поліцейських УПП, відбулася з вини ОСОБА_1 , останній, перебуваючи за зовнішніми ознаками у стані алкогольного сп`яніння, агресивно поводячись висловлював образи нецензурною лайкою як на його адресу, так і на адресу присутніх поліцейських, не реагуючи на зроблені йому з цього приводу зауваження. Окрім цього, як зазначає ОСОБА_12 , продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_1 під час документування патрульними поліцейськими даної події, намагався їм у цьому перешкоджати, а також втекти з місця скоєння ДТП.

У ході службового розслідування, ОСОБА_1 , з метою використання свого права на захист та надання пояснення запрошувався на засідання дисциплінарної комісії на 10.00 26.02.2020 року, 28.02.2020 року та 02.03.2020 року, однак він не з`явився, натомість 25.02.2020 року, 28.02.2020 року до УКЗ ГУНП надійшов лист адвоката О. Коваленка, який представляє інтереси ОСОБА_1 із проханням перекласти засідання комісії, оскільки його підзахисний не має можливості з`явитися для надання пояснення у зв`язку із перебуванням на лікарняному. При цьому, до листа адвокат не приєднав підтвердні документи щодо захворювання, яке не дає можливості ОСОБА_1 з`явитися для надання пояснення.

28.02.2020 року ОСОБА_1 повторно не з`явився для надання пояснення, хоча був належним чином поінформований, а саме надіслано лист за місцем проживання в с. Кічерний, Воловецького району (вказана адреса зазначена в особовій справі ОСОБА_1 ) та за місцем проживання в АДРЕСА_3 (вказана адреса зазначена у клопотанні адвоката, який захищає інтереси ОСОБА_1 ).

02.03.2020 року ОСОБА_1 знову ж таки належним чином повідомлений не з`явився для надання пояснення в рамках службового розслідування.

Враховуючи викладене, дисциплінарною комісією даний факт було розцінено як намагання ОСОБА_1 перешкодити проведенню службового розслідування, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань в органах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893.

У ході службового розслідування також встановлено, що ОСОБА_1 про скоєння дорожньо-транспортної пригоди керівництво СУ ГУНП та службу « 102» не повідомив, порушивши вимоги Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 року № 111.

Допущені ОСОБА_1 порушення службової дисципліни стали можливими внаслідок грубого ігнорування ним вимогами пункту 1, підпунктів 1, 2, 3, 6, 7, 11, 13 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), недотримання вимог підпунктів 1, 2, 3 пункту 1 статті 18, пункту 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон 580), абзаців 1-3, 6-8, 10 пункту 1, пунктів 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 (далі Порядок), а також пунктів 2.1 «г», 2.3 «б» 2.9 «а», 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Відповідно, за результатами службового розслідування наказом ГУНП в Закарпатській області № 606 від 03.03.2020 року, ОСОБА_1 у відповідності до підпункту 7 пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, звільнено зі служби в поліції.

На виконання вищевказаного дисциплінарного наказу, було проголошено наказ № 53 о/с від 03.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6, ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що оскаржені накази відповідача прийняті за відсутності належних доказів факту вчинення позивачем конкретно визначеного дисциплінарного проступку та без доведення його вини, що є підставою для їх скасування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту гарантовано забезпечення поліцейському права на захист. Так, ч. 1 цієї статті Дисциплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Частинами 2 та 3 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Згідно ч. 6 - 11 Дисциплінарного статуту, у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Пунктом 16 розділу V Порядку встановлено, що виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою - десятою статті 18 Дисциплінарного статуту.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що у період з 21.02.2020 року по 26.02.2020 року позивач був непрацездатний, отримував курс лікування в умовах стаціонару, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА № 043628 Комунального некомерційного підприємства «Ужгородська районна клінічна лікарня».

В подальшому, лікарняний було продовжено згідно довідки № 46/2 від 28.02.2020 року по 07.03.2020 року.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що наведене не може свідчити про намагання позивача перешкодити проведенню службового розслідування.

Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту, поліцейському повинно бути забезпечено право на захист в ході проведення дисциплінарного розслідування.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день ( ст. 16 Дисциплінарного статуту).

Статтею 21 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одною місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарною наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Отже, строки проведення службового розслідування, початок перебігу строку застосування дисциплінарного стягнення, надавали відповідачу можливість, як забезпечити право на захист позивача під час дисциплінарного провадження, так надати можливість позивачу подати докази щодо своєї особи, зокрема, щодо стану свого здоров`я. Обов`язок керівника врахувати відомості про особу, яка притягається до дисциплінарної відповідальності, впливає на можливість обрання іншого заходу дисциплінарною стягнення.

Однак, відповідачем всупереч наведеним вище положенням Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування не забезпечено гарантоване право на захист та не враховано стан здоров`я позивача при визначенні йому виду стягнення.

Крім цього, стаття 13 Дисциплінарного статуту передбачає, що дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення із служби в поліції можуть передувати такі дисциплінарні стягнення як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження у спеціальному званні на один ступінь, звільнення з посади.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень врегульовано ст. 19 Дисциплінарного статуту. Так, ч. 1 цієї статті встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 2 - 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Згідно ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч. 6 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що при визначенні позивачу дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких вони ним скоєні, його попередня поведінка та ставлення до виконання службових обов`язків тощо.

При визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем також не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення зі служби в поліції) і не можливості застосування більш м`якого виду дисциплінарної відповідальності враховуючи обставини справи.

Суд першої інстанції також вірно вказав, що ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах відповідачем не доведено, яка шкода була заподіяна позивачем внаслідок допущеного ним порушення та чим це підтверджується, не вказано, що саме характеризує проступок позивача з найтяжчої сторони, враховуючи те, що звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто, положення Закону 580 надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Нагрудною камерою інспектора поліції зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, та диск з даним відеозаписом було надано суду.

Дослідивши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, суд зазначає, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач керував транспортним засобом та перебував в стан алкогольного сп`яніння, оскільки на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських УПП у Закарпатської області не зафіксовано факт керування позивачем 20.02.2020 року транспортним засобом марки «КІА», д.н.з НОМЕР_2 . З даного відеозапису з нагрудної камери поліцейського факт порушення ПДР не зафіксований.

Долучений до справи відеозапис з мобільного нагрудного відеореєстратора інспектора поліції не містить повного запису події, не містять жодної істотної інформації щодо порушення позивачем ПДР. З наданого відео, не вбачається номерний знак зупиненого авто. Крім того, не можливо ідентифікувати водія, оскільки його обличчя фактично не знято.

Наведені обставини ставлять під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність відеозапису з нагрудних камер працівників УПП у Закарпатській області.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Обов`язковою складовою дисциплінарною проступку є вина у вигляді прямого чи опосередкованого наміру, тобто має бути доведено, що позивач хотів чи свідомо допускав настання певних несприятливих наслідків, без наявності або недоведеності вини не може бутті застосоване дисциплінарне стягнення.

Матеріали службового розслідування не містять жодних доказів звернення до поліції потерпілих та відсутні будь-які документи, які б свідчили про факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, жодних пояснень у очевидців події відповідач під час службового розслідування не відбирав.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що матеріали службового розслідування не містять жодних доказів того, що позивач особисто керував транспортним засобом у стані сп`яніння, чим вчинив дії, які мають явно дискредитуючий характер, принижують звання поліцейського, негативно впливають на імідж поліції в очах громадськості, а тому несумісні із подальшим проходженням служби позивачем в Національній поліції України не підтверджені належними допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією не здійснено відповідного збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок позивача з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення службової дисципліни позивачем, що виразилась у недотриманні Дисциплінарного статуту, а тому притягнення його до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є необґрунтованим і протиправним.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, що проявилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції правильно вказав, що лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки таке рішення приймається із повним з`ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Положеннями частин четвертої та шостої статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Натомість постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 року у справі № 308/2079/20, яка набрала законної сили 18.05.2020 року, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Отже, обставини, що слугували підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення - не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення зі служби в поліції у порядку дисциплінарного стягнення.

Крім цього, як уже зазначалось вище, відповідач під час проведення службового розслідування не забезпечив гарантоване право на захист позивача, не врахував стан здоров`я позивача при визначенні йому виду стягнення, звільнив у період тимчасової непрацездатності

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржені у цій справі накази відповідача прийняті за відсутності належних доказів факту вчинення позивачем конкретно визначеного дисциплінарного проступку та без доведення його вини, що є підставою для їх скасування.

Згідно з ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби - суд першої інстанції також дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на займаній на час звільнення посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Закарпатській області з 04 березня 2020 року, оскільки Наказом ГУНП в Закарпатській області від 03.03.2020 року № 53 о/с його було звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 03.03.2020 року.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Із довідки ГУНП в Закарпатській області від 24.04.2020 року №632/106/5-20 позивачу був нарахований дохід за січень 2020 року 17560,50 грн. та лютий 2020 року 11259,15 грн., тобто, загальна сума доходу за останні два місяці перед звільненням становила 28819,65 грн., при цьому, середньоденний заробіток позивача за 1 день складає 480,32 грн. (28819,65 грн. / 60 календарних днів).

Таким чином, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 53795,84 грн. (480,32 грн. х 112 календарних днів), який слід стягнути з відповідача ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №260/749/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 19.10.2020р.