Справа № 560/1560/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1560/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

16 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флай-Буд" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Флай-Буд" звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області:

- форми "Р" № від 26.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати ПДВ в розмірі 14201,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 3550,00 грн.;

- форми "В4" № від 26.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати ПДВ в розмірі 72871,00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач відзначив про безпідставність висновків контролюючого органу щодо безтоварності (нереальності) господарських операцій, проведених між позивачем та контрагентом - ТОВ "КОМПІГОЛД", через відсутність у останнього реальних можливостей для здійснення господарських операцій по виконанню будівельних робіт.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "Р" № від 26.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати ПДВ в розмірі 14201,00 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 3550,00 грн.;

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "Р" форми "В4" № від 26.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати ПДВ в розмірі 72871,00 грн.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Флай-Буд" судові витрати (судовий збір) в розмірі 2102 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Серед іншого відповідач, обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, фактично продублював доводи наведені у відзиві на позовну заяву.

Так, на переконання апелянта, перевіркою було встановлена неспроможність ТОВ "КОМПІГОЛД" надавати будівельні послуги позивачу, що свідчить лише про документальне оформлення нереальних господарських операцій та їх відображення в регістрах бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області у відповідності до наказу від 20.01.2020 №161 та направлень від 20.01.2020 №130 та №131 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Поділля Флай-Буд" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій за грудень 2018 із його контрагентом ТОВ "КОМПІГОЛД".

За результатами перевірки складено акт від 31.01.2020 №0144/22-01-05-08/38661998 в якому встановлено порушення ТОВ "Поділля Флай-Буд" вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту "а" пункту 198.1, абзацу першого та другого пункту 198.2, пункту 198.3 і абзацу третього пункту 198.6 статті 198; абзацу другого пункту 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет всього на суму 14201,00 грн., в т.ч.: за грудень 2018 в сумі 14201,00 грн.; та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) на суму 72 871 грн., в т.ч.: за грудень 2018 року в сумі 72871,00 грн.

Вказані висновки контролюючого органу ґрунтувались на аналізі наявної в контролюючому органі податкової інформації щодо контрагента позивача - ТОВ "КОМПІГОЛД", як такого, що не мало реальних можливостей для здійснення господарських операцій по виконанню будівельних робіт в смт. Війтівці (будівництво Війтовецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини по вул. Слави, 12) та в м. Волочиськ (капітальний ремонт Енергозберігаюча санація будівлі Волочиського НВК).

За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.02.2020 № за платежем "Податок на додану вартість" на суму грошового зобов`язання 17751,00 грн., в тому числі основного платежу - 14201,00 грн., штрафні санкції - 25% - 355,00 грн. та від 26.02.2020 № за платежем "Податок на додану вартість" на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2018 в розмірі 72871,00 грн.

Вважаючи винесені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необхідності дотримання правила індивідуальної відповідальності платника податків, яким визначено, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та відзначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Положенням пункту 138.2 статті 138 ПК України вказано, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами підпункту "а" пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом198.1статті198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом198.2статі198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та розміру податку на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

При цьому, наявність або відсутність окремих документів, або окремі недоліки допущені при їх складанні не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших документів видно, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та розміру податку на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Положенням ч. 1 та 2 ст. 9 Закону № 996-ХIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інше).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження реальності проведених господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ "КОМПІГОЛД" позивачем було надано контролюючому орган належним чином оформлені первинні документами та дані бухгалтерського обліку, а саме: договори про закупівлю робіт за бюджетні кошти, погодження договірних цін, локальні кошториси на будівельні роботи, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акти приймання виконаних будівельних робіт, підсумкову відомість ресурсів, приймально-здавальний акт, податкові накладні, виписки з банківського рахунку.

Колегія суддів зауважує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 19.04.2019 (справа № 804/6909/17), від 23.05.2019 (справа №804/3440/16), від 15.08.2019 (справа № 804/3440/16).

Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року справі № 0870/2709/12 зазначив, що зважаючи на індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків на склад витрат, не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, відповідно до Договору про закупівлю робіт №32 від 28.11.2018, укладеного Замовником - ДП "Хмельницька обласна служба єдиного замовника" та підрядником - ТОВ "Поділля Флай-Буд" підрядник (Позивач) зобов`язується на власний ризик, власними силами і засобами, матеріальними ресурсами, виконати будівельно-монтажні роботи "Будівництво Війтовецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини по вул. Слави, 12 в смт. Війтівці, Волочиського району, Хмельницької області" (код ДК 021-2015 - 45000000-7 (Будівельні роботи та поточний ремонт) згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією та передати Замовнику виконані роботи у встановлений термін.

В подальшому були укладені додаткові угоди до договору №32 від 28.11.2018: №1 від 29.11.2018, №2 від 03.12.2018, №3від 27.12.2018.

Разом з тим, між ТОВ "Поділля Флай-Буд" (Замовник) та ТОВ "КОМПІГОЛД" (Підрядник), укладено Договір №6 на виконання підрядних робіт від 29.11.2018, згідно якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується виконати роботи по об`єкту "Будівництво Війтовецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини по вул. Слави, 12 в смт. Війтівці, Волочиського району Хмельницької області у порядку і строки, визначені даним договором. Замовник зобов`язується прийняти роботи та оплатити їх згідно з умовами даного Договору.

Волочиський навчально-виховний комплекс (Замовник) та ТОВ "Поділля Флай-Буд" (Підрядник) уклали договір на закупівлю робіт за бюджетні кошти №1 від 27.12.2018, згідно умов якого Підрядник зобов`язується у встановлений термін та в межах договірної ціни виконати роботи, зазначені в проектно-кошторисній документації (і при потребі зі змінами, внесеними до неї), що виготовлена на об`єкт "Капітальний ремонт. Енергозберігаюча санація будівлі Волочиського НВК за адресою вул. Починка, 2 в м. Волочиськ Хмельницької області (коригування) - код ДК 021-2015-45000000-7 - Будівельні роботи", а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Разом з тим, між ТОВ "Поділля Флай-Буд" (Замовник) та ТОВ "КОМПІГОЛД" (Підрядник), укладено Договір №8 на виконання підрядних робіт від 27.12.2018, згідно якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується виконати роботи по об`єкту "Капітальний ремонт. Енергозберігаюча санація будівлі Волочиського НВК за адресою вул. Починка, 2 в м. Волочиськ Хмельницької області (коригування) - код ДК 021-2015-45000000-7 - Будівельні роботи" у порядку і строки, визначені даним договором. Замовник зобов`язується прийняти роботи та оплатити їх згідно з умовами даного Договору.

Як встановлено вище, реальність господарських операцій, проведених між ТОВ "Поділля Флай-Буд" та ТОВ "КОМПІГОЛД" підтверджується належним чином оформленими первинними документами та даними бухгалтерського обліку, які складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що позивач надав усі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участі контрагента ТОВ "КОМПІГОЛД", які фактично підтверджують реальне придбання позивачем послуг з будівельних робіт у вказаного контрагента.

У податкових правовідносинах є неприпустимою ситуація, яка дозволяла б недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди.

Так, Верховний суд у постанові від 14.02.2020 у справі №810/1530/16 зазначив, що необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит. Це відповідає самому змісту вищенаведених нормПодаткового кодексу України, які надають платнику податку право зменшити податкові зобов`яза ння на суму податку, сплаченого ним у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податку суми податкового кредиту.

Відтак, самі по собі складені первинні документи не є безумовною підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, такі господарські операції повинні бути реальними, спричиняти зміни майнового стану платників податків, використовуватись у власній господарській діяльності, відображати суть укладеного договору та мати зв`язок із власною господарською діяльність.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та висновкам, зробленим судом першої інстанцій, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які мають складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Стосовно доводів скаржника про фіктивність господарських операції між позивачем та ТОВ "КОМПІГОЛД" суд зазначає, що скаржником не надано доказів фіктивної діяльності, не наведено жодної встановленої законом підстави для визнання діяльності ТОВ "КОМПІГОЛД" фіктивною, яка до того такою не визнана і в судовому порядку. Ознаки фіктивної діяльності, про які йдеться в акті перевірки, не свідчать про доведеність фіктивності діяльності, а є лише припущенням контролюючого органу, яка має бути доведена відповідними доказами.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта про недостатність у ТОВ "КОМПІГОЛД" достатніх трудових ресурсів та виробничого обладнання, складських приміщень, транспорту, сировини та матеріалів для надання будівельних послуг, а також доказів залучення третіх осіб, інших виробничих умов, які є економічно необхідні для здійснення діяльності, судова колегія зазначає наступне.

Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) (постанова ВС від 08.05.2018 р. у справі № 815/3526/17).

Звинувачування контролюючим органом контрагента позивача у порушенні податкової дисципліни, а саме, у неналежному звітуванні, не засновано на законодавстві.

Очевидно, що обставини порушення даним господарюючим суб`єктом податкової дисципліни, а також сумніви щодо можливості проведення ним господарських операцій, у зв`язку з недостатністю власних трудових, матеріальних чи основних ресурсів, є приводом для проведення податкової перевірки, а не для позбавлення отримувача послуг на віднесення сплачених на його користь коштів до податкового кредиту.

В даному випадку, судова колегія зауважує, що сама по собі наявність або відсутність у контрагента окремих документів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання певного обсягу робіт; податкове законодавство не ставить право платника на декларування податкового кредиту в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється надання відповідних послуг (робіт) його контрагентом. Чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Також, у справі "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), Європейський суд з прав людини у п. 38 рішення зазначив: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання".

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковим органом таких доказів не наведено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку факт здійснення господарських операцій позивача із його контрагентом підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача, недостовірність та неправильність оформлення яких податковим органом не доведена.

Щодо доводів апелянта про наявність ряду кримінальних проваджень, згідно яких ТОВ "КОМПІГОЛД" та його контрагенти фігурують як "фіктивні підприємства", то колегія суддів зазначає, що факт відкриття кримінального провадження не є беззаперечним та достатнім фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених відповідним контрагентом.

Такі висновки неодноразово були підтримані як Верховним Судом України у постановах від 05.03.2012 у справі № 21-421а11, від 22.09.2015 у справі № 810/5645/14, а також і Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 2а-9375/11/1370, від 13.03.2018 у справі № 826/13582/13-а, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17.

Відповідно, до винесення вироку в рамках кримінального провадження матеріали, зібрані в рамках вказаних кримінальних проваджень, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі згідно ст. 78 КАС України може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

У той же час апелянтом не надано суду будь-яких належних доказів про те, що ТОВ "КОМПІГОЛД" здійснювало протиправну, злочинну діяльність, що спрямована на формування необґрунтованої податкової вигоди, і що позивач був обізнаний про можливий незаконний характер такої діяльності його контрагентів.

У постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №804/6909/17 наголошено, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відтак, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача-суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Згідно правових висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 17.01.2018 року № К/9901/1234/18 та від 17.01.2018 року № К/9901/2529/18 помилковим є твердження податкового органу про відсутність здійснення господарських операцій, зроблене на підставі отриманої податкової інформації, та аналізі податкової звітності контрагентів позивача, з огляду на відсутність у ній об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, а також аналізу первинних документів контрагента з позивачем.

Інших доказів на спростування доводів позивача, відповідачем не надано.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, у п.23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили, що господарські операції позивача із вищевказаним контрагентом були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, обізнаності платника щодо протиправного характеру діяльності ТОВ "КОМПІГОЛД", прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності, наявності недоліків у первинних документах тощо, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, підставою для прийняття яких стали лише припущення контролюючого органу та недоведені обставини.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду висвітленого в постанові від 10 квітня 2020 року у справі №813/3807/17.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі дослідив обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Тож, вищезазначеним вимогам закону, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року відповідає.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.