Справа № 320/3399/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3399/20 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі::

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2020 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без руху та надано строку для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження обставин, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

На виконання вимог вказаної ухвали суду першої інстанції позивачем надано суду клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із судовим рішенням від 27 травня 2020 року, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що ним не пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки чинним законодавством встановлено спеціальний строк позовної давності в даній категорії справи три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 04.07.2017 Про притягнення до матеріальної відповідальності за речове майно, що не вислужило терміни носіння солдата ОСОБА_1 , за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок порушення строків носіння відповідного майна у зв`язку зі звільненням відповідача за обвинувальним вироком суду солдата ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 3115,24 грн. згідно довідки-розрахунку №60 від 04.07.2017.

Також, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 14.07.2017 Про притягнення до матеріальної відповідальності за втрачене інвентарне речове майно солдата ОСОБА_1 за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок втрати інвентарного речового майна (мішка спального, костюму для захисту від води) отриманого згідно накладної №4179 від 10.10.2016 солдата ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 965, згідно довідки-розрахунку №59 від 04.07.2017.

02.04.2018 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 81 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби за обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 частини другої ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Абзацом 2 частини другої ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

При цьому, частиною 1 статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З урахуванням наведеного, для вирішення питання про правильність визначення судом дотримання строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку, чи дотримано позивачем строк звернення до суду, чи є підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Предметом спірних правовідносин в даному випадку є стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди.

Так, позивач вважав, що позовна заява подана в строк, визначений спеціальними нормами, а саме ст.257 ЦПК України, п. 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі - Положення) та ст. 4 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) три роки.

Також, позивач вказував, що ч. 1 ст. 12 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ визначено обов`язковий порядок досудового врегулювання спору, зокрема, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. З метою досудового врегулювання спору Військовою частиною НОМЕР_1 вживалися заходи для досудового врегулювання спору у вигляді направлення листа на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 81 від 02.04.2018, оскільки відповідач направлений до вказаного комісаріату для зарахування на військовий облік) за №900 від 06.04.2020 з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача. Проте жодної відповіді військова частина НОМЕР_1 не отримала.

Згідно п. 5 Положення час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до п. 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Згідно ст. 4 Закону № 160-IX (який набув чинності з 31.10.2019 р.), особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначеними вище положеннями встановлено строк, протягом якого винна особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності, а не строк, протягом якого особа може звернутися до суду про стягнення матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності наказами №20 від 04.07.2017 та №23 від 14.07.2017, отже саме з зазначеними датами розпочався перебіг строку звернення до суду.

Натомість, до суду першої інстанції позивач звернувся лише у квітні 2020 року, тобто з пропуском строку, встановленого для звернення до адміністративного суду з позовом.

Посилання позивача на положення ст. 257 Цивільного кодексу України, згідно яких загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, колегія суддів відхиляє, оскільки при вирішенні публічно-правових спорів застосовуються, визначені КАС України строки звернення до суду.

Також в обґрунтування клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду військова частина НОМЕР_1 зазначила про те, що починаючи з березня 2014 року так само як і на даний час військова частина НОМЕР_1 в умовах особливого періоду виконує бойові завдання в районі Операції об`єднаних сил, під час яких відбувається постійне переміщення особового складу, цивільна кореспонденція надходить на юридичну адресу військової частини, а посадові особи, які можуть приймати рішення по даних категоріях справ постійно знаходяться в польових умовах та в районі проведення Операції об`єднаних сил, що ускладнює оперативне реагування на виникаючі проблеми та питання.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом.

Позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву, не зазначено обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, та не зазначено наявності поважних причин, які могли б бути підставою для його поновлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважаючи, що позивач будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав чи інтересів у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви Координаційного центру з надання правової допомоги до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: приватний нотаріус Миргородська Наталія Григорівна, про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: