Справа № 340/3140/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3140/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у ненадані адміністративної послуги по заяві (про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність) ОСОБА_1 , громадянину України) від 07.07.2020 року відповідно до пункту 5 статті 10 ЗУ "Про адміністративні послуги".

Ухвалою судді від 17.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через не сплату останнім судового збору та надано строк для усунення її недоліків.

Після усунення недоліків вказаних в ухвалі судді від 17.08.2020 року ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року дану позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встронавлено процесуальні строки для подачі заяв по суті спору.

В подальшому подано заяви про збільшення позовних вимог від 10.09.2020 року та від 17.09.2020 року, в яких ОСОБА_1 просить суд:

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області затвердити громадянину України ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1,7411 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:5041;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; строк подачі звіту просить встановити не більше 2-х тижнів (це строк затвердження проекту землеустрою - відповідно до п. 9 статті 118 ЗКУ);

- визнати наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області від 16.09.2020 року №15-13337/13-20-СГ протиправним та скасувати його.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (у встановлений судом строк) подати суду звіт про виконання судового рішення, встановивши строк не більше 2-х тижнів.

Позов мотивовано тим, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки, ОСОБА_1 звернувся із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землевідведення земельної ділянки для ведення садівництва, проте отримав відмову, яка ним було оскаржено до суду (позовні вимоги задоволені). Повторно розглядаючи заяву позивача ГУ Держгеокадастру в Одеській області наказом відмовлено у наданні дозволу на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який також був ним оскаржений. За принципом мовчазної згоди ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою та подано для затвердження до ГУ Держгеокадастру в Одеській області. Проте, наказом від 16.09.2020 р. ГУ Держгеокадастру в Одеській області винесено наказ, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою через відсутність підстав для розробки документації із землеустрою. Таке рішення прийняте з порушенням строку. Крім того рішення прийняте всупереч закону, оскільки ст.118 Земельного Кодексу України не передбачає інших варіантів дій, ніж затвердження проекту землеустрою, а тому судове рішення повинно містити лише зобов`язання затвердити проект землеустрою.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (надалі відповідач) подало відзив на позов, в якому зазначено про те, що позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, яку ним оскаржено до суду. Через відсутність дозволу на розробку проекту землеустрою ГУ Держгеокадастром в Одеській області відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 отримав лише 04.09.2020 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи (а.с.116).

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 04.08.2019 року. За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області листом від 08.05.2019 року № Г-4435/0-2811/0/37-19 надано відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року у справі № 420/3293/19 позов ОСОБА_2 задоволено (а.с.242-244), проте постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року скасоване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 року та позов ОСОБА_2 задоволено частково (а.с.245-246):

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області стосовно не розгляду у передбачений законодавством спосіб клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів);

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у передбачений Земельним кодексом України строк розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

На виконання вищезазначеного рішення суду винесено наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ, яким відмовлено у данні дозволу на розробку проекту землеустрою, який позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року у справі № 420/3099/20 позову ОСОБА_2 задоволено (а.с.247-249):

- визнано протиправний та скасуваний наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку);

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку) на підставі його клопотання від 08.04.2019 року.

Вищезазначене судове рішення набрало законної сили 07.08.2020 року.

Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про затвердження проекту землеустрою від 07.07.2020 року (а.с.194-195), яка зареєстрована ГУ Держгеокадастру в Одеській області 26.08.2020 року за №Г-14983/36-20, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. До заяви долучено, зокрема, повний примірник проекту землеустрою 88 аркушів.

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 16.09.2020 року №15-1337/13-20-СГ відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через відсутність підстав для розробки документації із землеустрою (надалі спірний наказ, а.с.198).

Отже законність та правомірність спірного наказу, а також дії щодо своєчасного ненадання адміністративної послуги є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Стосовно позовної вимоги про визнання дій протиправними у ненаданні адміністративної послуги, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований статтею 123 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (частина восьма статті 118 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації (частина п`ятнадцята статті 186 ЗК України).

Частиною шостою статті 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як зазначено вище, нормами частини дев`ять статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою від 07.07.2020 року, яка зареєстрована ГУ Держгеокадастру в Одеській області 26.08.2020 року (а.с.22), отже відлік двотижневого строку розпочато з 27.08.2020 року, який сплив 09.09.2020 року, натомість заява позивача була розглянута лише 16.09.2020 року, отже поза межами двотижневого строку встановленого законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про пропуск відповідачем встановленого законом строку на розгляд заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Проте, у позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії щодо "ненаданні адміністративної послуги по заяві". Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Враховуючи зазначене суд вважає доведеним факт пропуску відповідачем двотижневого строку на розгляд заяви позивача. Проте, суд зауважує, що звертаючись з даним позовом, позивачем сформульовано позовну вимогу, як визнання протиправними дій щодо не надання адміністративної послуги, натомість така послуга була надана, що підтверджується наказом від 10.08.2020 року, який є самостійним предметом даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже відповідач допустив порушення двотижневого строку розгляду заяви позивача від 07.07.2020 року, оскільки наказ виданий 16.09.2020 року, а відтак протиправними є не дії (як зазначає позивач), а бездіяльність відповідача щодо своєчасного не розгляду заяви позивача. Заперечень чи то пояснень з приводу тривалості розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою відповідачем у відзиві не наведено.

За таких підстав, доводи позивача про порушення Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області строку розгляду його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є обґрунтованими.

Відповідач за наслідками розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою має право прийняти одне з рішень, затвердити проект землеустрою чи відмовити у затвердженні проекту землеустрою. Отже суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права, з огляду на обставини справи, є визнання бездіяльності відповідача саме з приводу своєчасного не розгляду заяви позивача. Оскільки адміністративна послуга полягає у розгляду заяви позивача, а відтак своєчасний не розгляд її є протиправною бездіяльністю ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що належним правовим способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльністю ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо своєчасного не розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою, зареєстровану департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 07.07.2020 року.

Стосовно позовної вимоги про визнання спірного наказу протиправним, суд зазначає наступне.

Зі змісту спірного наказу, суд убачає, що він мотивований відсутності підстав для розробки документації із землеустрою..

Водночас позивач наполягає на тому, що розробив проект землеустрою за принципом мовчазної згоди.

Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 статті 14 КАС України передбачено, що постанови суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Як описано судом вище, позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 04.08.2019 року. За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області листом від 08.05.2019 року № Г-4435/0-2811/0/37-19 надано відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яку позивачем оскаржено до суду, протиправність якої підтверджена судовим рішенням.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року у справі № 420/3293/19, яким визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області стосовно не розгляду у передбачений законодавством спосіб клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року та зобов`язано розглянути його заяву (а.с.250-253).

Як зазначено у пояснювальній записці до проекту землеустрою, ОСОБА_1 повідомив ГУ Держгеокадастру в Одеській області листом-повідомленням від 16.05.2019 року про укладення договору та початок розробки проекту землеустрою, оскільки не отримав від ГУ Держгеокадастру в Одеській області відповіді на свою заяву від 08.04.2019 року.

Так, в справі № 420/3293/19 суди встановили, що 04 серпня 2019 року позивач, звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року у справі №420/3293/19 зазначено про те, що відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач мав право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, як це передбачено частиною 2 статті 123 ЗК України.

Так, за статтею 22 Закону України "Про землеустрій" не було підстав для виготовлення документації із землеустрою, дозволу селищної ради на її розроблення надано не було.

Але, позивач на правових підставах скористалася принципом «мовчазної згоди», замовивши розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.

Частиною 1 статті 22 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Вказана норма залишилась незмінною з часу прийняття Закону України "Про землеустрій" 22 травня 2003 року.

Частину 3 статті 123 Земельного кодексу України було доповнено новим абзацом щодо запровадження принципу "овчазної згоди"згідно із Законом № 366-VII від 02.07.2013р., але відповідні зміни до Закону України "ро землеустрій" внесені не були.

Вирішуючи неузгодженості між нормами Земельного кодексу України і Закону України "Про землеустрій" щодо наявності підстав для здійснення землеустрою без надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою суд виходить з того, що застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Таким актом, що підлягає застосуванню, є абзац частини 3 статті 123 Земельного Кодексу України, яким запроваджено принцип «мовчазної згоди». З цієї ж підстави проект землеустрою не містить в собі рішення відповідача про надання дозволу на розроблення цього проекту, як то передбачено статтею 50 Закону України "Про землеустрій".

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду 11 серпня 2020 року у справі № 610/50/17 (адміністративне провадження № К/9901/16991/18).

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідним органом державної влади не було надано дозволу на розроблення документації із землеустрою або не надано мотивовану відмову у його наданні, то особа зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що повідомляється відповідний орган.

Вказане дає підстави для висновку правомірності розроблення проекту землеустрою за відсутності відповідного дозволу в розумінні статті 22 Закону України "Про землеустрій".

Згідно наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 04.09.2020 року №15-12724/13-20-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року №420/2099/20 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району (а.с.203).

При цьому підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою зазначена відсутність у представлених матеріалах підстава для розробки документації із землеустрою.

Отже відмовляючи затвердити проект землеустрою з підстав відсутності дозволу на розробку такого проекту 16.09.2020 року, відповідач діяв в супереч наявним документам, оскільки сам видав наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще 04.09.2020 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірний наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.09.2020 року №15-13337/13-20-СГ прийнятий у порушення вимог Земельного Кодексу України не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправний.

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Суд зазначає, що процедура набуття громадянами права власності на землю державної та комунальної власності, передбачає проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації: проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки (за відсутності на даній частині земної поверхні раніше сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та за технічною документацією із землеустрою щодо поділу раніше сформованої земельної ділянки або об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (у разі якщо не відбувається зміна їх цільового призначення).

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як свідчить заява позивача про погодження проекту землеустрою від 07.07.2020 року примірний проект землеустрою складається із 88 аркушів, при цьому до матеріалів справи не було долучено належним чином завіреної копії проекту землеустрою у тому числі і висновки відповідних суб`єктів про погодження такого проекту, що унеможливлює суд здійснити дослідження змісту проекту землеустрою із відповідними висновками - погодженням.

Крім того, як свідчить зміст спірного наказу, відповідач взагалі не здійснював перевірку на відповідність вимог Закону України «Про землеустрій» та Земельного кодексу України поданого позивачем проекту землеустрою.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правовий висновок, викладений у постанові від 30.10.2018 року у справі №820/4852/17, оскільки за змістом наведеного рішення суд убачає, що відповідачем у цій справі була проведена перевірки на відповідність вимог статті 186-1 Земельного кодексу України, натомість при матеріали даної справи свідчать про протилежне.

Оскільки затвердження проекту землеустрою є останньою стадією при набутті права приватної власності на земельну ділянку, а відтак без здійсненні відповідачем відповідної перевірки на предмет відповідності вимог земельного законодавства такого проекту землеустрою, суд позбавлений можливості прийняти рішення про зобов`язання затвердити проект землеустрою.

Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 04.05.2020 року у справі №802/1539/17-а, від 16.07.2020 року у справі № 802/1447/17-а.

Тож суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення саме про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, про що він просить у позові, та відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Суд вважає, що з огляду на визнання протиправним наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.09.2020 року №15-13337/13-20-СГ року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", прийнятого за заявою позивача, належним способом захисту порушеного права позивача на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заявою є зобов`язання відповідача повторно розглянути цю заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог земельного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Щодо клопотання представника позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина 4 статті 372 КАС України).

Відповідно до частин 1, 8 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на з`ясовані у даній справі обставини та визначений судом спосіб захисту прав позивача, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю під час ухвалення судового рішення.

Разом з тим, суд вважає за доцільне на підставі частини 6 статті 245 КАС України визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду в зобов`язальній частині - не пізніше двох тижнів з дня набрання ним законної сили.

Відповідно до частин 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн., водночас часткове задоволення позовних вимог не вливає на суму сплаченого судового збору, оскільки увесь спір стосується підстав розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою, позовну вимогу яку судом задоволено.

Керуючись статтями 9, 90, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, 13-й поверх, м. Одеса, 65107; код в ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 07.07.2020 року з порушенням двотижневого строку, встановленого статтею 118 Земельного кодексу України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 16.09.2020 року №15-1337/13-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки».

Зобов`язати Головне управління Держгеокдастру в Одеській області не пізніше двох тижнів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстрована 26.08.2020 року за №Г-14983/0/36-20) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук