Справа № 718/1940/20
Суддя: Мінів О. І.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №718/1940/20
Провадження №2-а/718/34/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької областіу складі:

головуючої-судді Мінів О.І.,

секретаря судових засідань Анучкіної О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань адміністративну справу №718/1940/20 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції (вул. Заводська, 22 м. Чернівці), лейтинанта поліції Момотюка Андрія Анатолійовича (1 батальйон, 1 рота УПП в Чернівецькій області, м. Чернівці, вул. Заводська, 22), про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 21.09.2020 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та лейтинанта поліції Момотюка А.А., про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3125685 від 12.09.2020 року на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, за те, що він 12.09.2020 року о 19 год. 22 хв. керуючи транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки і після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійку, чим порушив п. 9.9. б ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Посилається на те, що того вечора він прибув на АЗС, що в с. Мамаївці, Кіцманського району Чернівецької області та припаркував автомобіль. До нього підійшов інспектор поліції та вказав, що він керував транспортним засобом не пристебнувшись ременем безпеки, крім того після зупинки автомобіля не включив аварійку. Вказані твердження є безпідставними, оскільки подія відбувалася на території АЗС і поліцейський транспортного засобу не зупиняв.

Однак, жодних доказів працівники поліції не надали, та не зважаючи на його заперечення винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, яку він отримав на місці.

З посиланням на відповідні правові норми, просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не а автоматичному режимі, серії ЕАМ №3125685 від 12.09.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП - скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити (а.с.1-5).

Відзиву на позовну заяву від відповідачів не поступало.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

21.09.2020, на адресу суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 який ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.09.2020 року залишений без руху із наданням позивачу строків, для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі (а.с. 7).

02.10.2020 року позивачем усунуто недоліки, що вказані в ухвалі суду (а.с. 9-11).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 17 жовтня 2020 року (а.с.12).

17 жовтня 2020 року у судове засідання учасники справи не з`явилися, проте були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України, що підтверджується наявними у справі повідомленнями.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло 16.10.2020 клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги останній підтримав у повному обсязі.

Представник Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та відповідач Момотюк А.А., будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відзив у встановлений законом строк відповідачами не подано.

13.10.2020 року від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області надійшла заява про невідповідність позовної заяви ОСОБА_1 вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України. Просили залишити вказану позовну заяву без руху.

Згідно з вимогами ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи надану справу без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до наступного висновку.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що 12.09.2020 поліцейським 1 батальйону 1 роти УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Момотюком А.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не а автоматичному режимі, серії ЕАМ №3125685 від 12.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, за те, що останній 12.09.2020 року о 19 год. 22 хв. керуючи транспортним засобом «OPEL COMBO» 8129AR не був пристебнутий ременем безпеки і після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійку, чим порушив п. 9.9. б ПДР України (а.с. 11).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 9.9. «б» ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається в тому числі порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Так, статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016р. у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Не дивлячись на зазначене, відповідачем жодних документів щодо законності їх дій до суду не надано.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Отже, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, а тому містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Мотиви та висновки суду.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП в повній мірі.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Як встановлено судом, позивач заперечує факт порушення ним вимог 9.9 «б» ПДР України, а оскаржувана постанова не містить посилань на належні та допустимі докази такого порушення.

Позивач зазначає про те, що він Правил дорожнього руху не порушував. В свою чергу, будь - яких належних доказів, які б свідчили про інше відповідачем суду не надано, а в матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Крім того, не надано і відеозапис який би підтверджував законність винесення постанови та оформлення матеріалів на місці події, який міг би підтвердити чи спростувати доводи позивача з приводу дотримання працівниками поліції вимог законодавства щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Пунктом 9.9. «б» ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Судом встановлено, що позивач заперечуючи факт вчинення ним вищезазначеного правопорушення зазначив, що його транспортний засіб був припаркований на території АЗС, що в с. Мамаївці, Кіцманського району Чернівецької області, і жодних дій щодо зупинки автомобіля зі сторони працівників поліції не було, що не суперечить положенням пункту 9.9. «б» ПДР.

Жодних доказів, які б спростували вказане, чи обґрунтували законність винесення постанови, підтверджуючи обставини у ній зазначені, до суду відповідачем не подано.

Таким чином, суд вважає, що не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача. Крім того, обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи встановлено, що представник відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та відповідач Момотюк А.А. були належним чином повідомлені про розгляд справи. Однак, в судове засідання не з`явилися, відзиву не подаи, будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представили. Відтак, суд розцінює вказані дії відповідачів як визнання позову.

Таким чином, на думку суду, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, однак не з`ясував при розгляді справи про адміністративне правопорушення усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про незаконність прийнятої ним постанови.

Тобто, працівником поліції, який діяв від імені відповідача не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем - керування транспортним засобом з непристебнутим ремнем та не увімкнення аварійки після зупинки автомобіля поліцейським, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і таким чином

будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи.

Враховуючи, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача - закриттю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 420,40 грн. його позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то наявні підстави для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача (а.с. 10).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Правил дорожнього руху, ст.ст. 9, 122, 245, 251-252, 274, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Момотюка Андрія Анатолійовича, про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3125685 від 12.09.2020 року, винесену лейтенантом поліції Момотюком Андрієм Анатолійовичем відносно ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області, РНОКПП: НОМЕР_2 ), судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: О.І. Мінів