Справа № 810/3070/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3070/18 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 14.03.2018 № 18941-56;

- визнати протиправним та скасувати рішення №139 від 14.03.2018 про опис майна у податкову заставу;

- визнати неправомірними дії щодо списання з облікового рахунку переплати з податку на прибуток грошових коштів у сумі 38756,24 грн. та зобов`язати відповідача повернути зазначену переплату на обліковий рахунок.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 14.03.2018 № 18941-56.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Київській області № 139 від 14.03.2018 про опис майна у податкову заставу.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 березня 2018 року Ірпінським відділенням Головного управління ДФС у Київській області було сформовано вимогу № 18941-56, в якій зазначено, що Публічне акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі», станом на 22 лютого 2018 року, має податковий борг у розмірі 1977394,51 грн.

Відповідно до рішення № 139 від 14 березня 2018 року, уповноваженою особою Ірпінського відділення Головного управління ДФС у Київській області, відповідно до статті 89 розділу ІІ Податкового кодексу України, вирішено здійснити опис майна у податкову, що перебуває у власності Публічного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі».

Публічне акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» не погодилось з вищевказаними діями відповідача та подало скаргу до ДФС України на податкову вимогу від 14 березня 2018 року № 18941-56 та рішення від 14 березня 2018 року № 139 про опис майна у податкову заставу.

Згідно рішення ДФС України від 17 травня 2018 року № 16928/6/99-99-17-05-15, у задоволенні скарги товариства було відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- податковим органом не надано доказів щодо вжиття як до дати формування оскаржуваної податкової вимоги так і після, заходів погашення податкового боргу відповідно до податкових повідомлень-рішень від 19 листопада 2012 року;

- згідно довідки податкового органу від 11 серпня 2016 року № 3316/10/10-31-23-15, станом на 11 серпня 2016 року, у Публічного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі», відсутня заборгованість зі сплати податків, зборів, платежів;

- також, судом першої інстанції було звернуто увагу на те, що у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, з огляду на що, податкова вимога від 14.03.2018 № 18941-56 прийнята відповідачем не у спосіб, передбачений законом.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що підставою для формування оскаржуваної податкової вимоги та рішення про опис майна слугувало податкове повідомлення-рішення Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ від 19.11.2012 № , яке було складено на підставі акту перевірки від 07.11.2012 № 1657/22-4/292474, за яким позивачу було нараховано податкові зобов`язання за основним платежем 1868789 грн. та штрафних санкцій у розмірі 147361,75 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року по справі № 810/2058/13-а, що набрала законної сили 30.08.2013, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 19 листопада 2012 року № та № було відмовлено. Отже, грошові зобов`язання по вказаним податковим повідомленням-рішенням з 30.08.2013 стали узгодженими.

Так, у силу норм п. 59.1 ст. 59 Податкового Кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, судом першої інстанції при вирішенні спору по суті було звернуто увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні, а стороною відповідача не було надано доказів здійснення податковим органом (як до дати формування оскаржуваної податкової вимоги так і після її прийняття), заходів погашення податкового боргу відповідно до податкових повідомлень-рішень від 19 листопада 2012 року № та № (які були узгодженими за рішенням суду у справі № 810/2058/13-а)

Також, підлягає врахуванню й наявна у матеріалах справи (також на яку посилався й позивач при зверненні до суду з позовом) довідка Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 11 серпня 2016 року № 3316/10/10-31-23-15 про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів (крім ЄСВ), згідно змісту якої, станом на 11 серпня 2016 року, у Публічного акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» відсутня заборгованість зі сплати податків, зборів, платежів. (а.с. 28)

Тобто, при видачі вищезазначеної довідки самим податковим органом визнаний факт погашення позивачем у повному обсязі будь-яких зобов`язань, станом на 11.08.2016, в тому числі і щодо заборгованості, що визначена податковим органом відповідно до податкових повідомлень- рішень від 19 листопада 2012 року № та № , сума яких, станом на 30 серпня 2013 року, була узгодженою та яка прийняла участь у розрахунку боргу, що визначена в оскаржуваній вимозі від 14.03.2018.

При цьому, апелянтом так і не було у апеляційній скарзі обгрунтовано підстави та обставини видачі вказаної довідки про відсутність заборгованості, як і не спростовано інформації про відсутність заборгованості у позивача станом на 11.08.2016.

Також, підлягає врахуванню й те, що, згідно приписів п. 101.1. ст. 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, під яким розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Оскільки у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, суд першої інстанції цілком обгрунтовано вказав на те, що податкова вимога від 14.03.2018 № 18941-56, контролюючим органом була прийнята відповідачем не у спосіб, передбачений законом, а отже, є протиправною та підлягає скасуванню, як і рішення від 14.03.2018 № 139 про опис майна у податкову заставу, з урахуванням того, що його прийнято на підставі податкової вимоги від 14.03.2018 № 18941-56, яка є протиправною.

Щодо доводів апелянта про те, що після проведення інвентаризації та процедури судового оскарження, 21.02.2018 по ПАТ «ГВКК «Біличі», податкове повідомлення-рішення від 19.11.2012 № на суму 2016150,75 грн. було поновлено в ІКП платника податків, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про невчинення податковим органом дій по здійсненню заходів щодо погашення податкового боргу та дотримання 1095 денного строку (щодо податкового боргу, стосовно якого минув строк давності), адже грошове зобов`язання позивача стало узгодженим ще у 2013 році, а до ІКП внесено інформацію лише у 2018 році.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з приписами ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, та не дають підстав для його скасування/зміни. Апелянт у своїй скарзі здійснив посилання лише на загальні обставини та норми, правову оцінку яким, було надано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, проте не вказав та, відповідно, не обгрунтував у чому саме полягає порушення окружним судом норм матеріального/процесуального права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко