Справа № 214/7545/19
Суддя: Кологрива Т. М.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7545/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка справу адміністративного судочинства за позовною заявою, поданою Рагозіною Оксаною Вадимівною в інтересах ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання дій старшого інспектора роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолія Миколайовича зі складання постанови противоправними

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2019 року Рагозіна Оксана Вадимівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області з адміністративним позовом до старшого інспектора роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання дій старшого інспектора роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолія Миколайовича зі складання постанови противоправними.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року провадження по справі відкрито та поновлено строк на оскарження постанови, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву по справі.

27 листопада 2019 року представником позивачем до суду уточнену позовну заяву, яка мотивована тим, що 01 жовтня 2019 року у Металургійному відділі державної виконавчої служби м.Кривий ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач отримав постанову від 01 квітня 2015 року ПС2 № 51152, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України та накладено штраф у розмірі 510 грн. Посилаючись на те, що про винесення вказаної постанови позивачу було невідомо, повістки про виклик на його домашню адресу не надходили, протокол про адміністративне правопорушення підписаний іншою особою, сам позивач при складанні протоколу присутнім не був, у 2013 році його автомобіль було пограбовано, серед викрадених речей було і посвідчення водія, за вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке на даний час закрито, постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП України було скасовано постановою апеляційного суду Дніпропетровської області, оскільки іншою особою використовувалось його викрадене посвідчення водія, також при розгляді справи не було з`ясовано особу правопорушника, тобто фактично правопорушником була інша особа, яка викрала у нього документи, в т.ч. і посвідчення водія, представник позивача прохала визнати дії старшого інспектора роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолія Миколайовича зі складання постанови противоправними, скасувати постанову ПС 2 № 51152 від 01 квітня 2015 року, винесену старшим інспектором роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолієм Миколайовичем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року справу направлено за підсудністю до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. від 27 квітня 2020 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2020 року справа розподілена судді Кологривій Т.М.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Кологривою Т.М.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2020 року за клопотанням позивача було замінено відповідача старшого інспектора роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолія Миколайовича на ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та встановлено строк для подання відзиву по справі.

Відповідачем відзив по справі не подано.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що після викрадення у нього у 2013 році паспорту та посвідчення водія він у тому ж році отримав нове посвідчення водія. Він також приймав участь при розгляді в суді апеляційної інстанції справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП України, де при перегляді відеозапису з бодікамери поліцейського бачив, що правопорушення вчинив чоловік років 30, високий, на нього не схожий, який надав поліцейському документи на його ім`я. Крім того, йому відомо про існування двох кримінальних проваджень по ст. 289 КК України, у вчиненні кримінальних правопорушень підозрюється особа, яка пред`являла документи на його ім`я.

Представник відповідача ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у судове засідання двічі не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття учасника справи у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представникавідповідача.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 квітня 2015 року старшим інспектором роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенантом поліції Кацалап Анатолієм Миколайовичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за порушення ним вимог ч.1 ст. 122 КпАП України, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Із змісту постанови вбачається, що 21 квітня 2015 року о 14 годині 51 хвилині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT НОМЕР_1 , в м.Кривий Ріг по вул. Волгоградська рухався зі швидкістю 87 км/год, чим перевищив швидкість руху в населеному пункті на 27 км, швидкість вимірювалась приладом «TruCAM» ТС 000759, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Згідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП у редакції, яка діяла на час винесення постанови, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 19.2 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 року за № 576/16592, передбачено, що працівники підрозділів ДПС, яким видані технічні засоби та прилади, персонально відповідають за їх цілісність та працездатність. Забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув.

У відповідності до ст.ст.10-12 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» на вимірювання у сфері, у якій їх результат можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про перевірку даного примірника засобу вимірювальної техніки.

Наказом МВС України № 33 від 01.03.2010 року затверджено перелік технічних засобів, що використовувався в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, до якого включено лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCAM».

Згідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем суду не надано доказів, які б свідчили про те, що лазерний вимірювач швидкості «TruCAM», серійний № ТС000759, пройшов державну метрологічну атестацію, а також відповідне свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки і експертний висновок про те, що лазерним вимірювачем швидкості TruCAM відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі «Автоматичний комплекс для дистанційного перегляду результатів вимірювання швидкості транспортних засобів на базі лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM та забезпечує захист результатів вимірювання швидкості транспортних засобів від модифікації, видалення та підміни.

Крім того, будь-яких доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Також, позивачем взагалі заперечується факт вчинення ним адміністративного правопорушення та власної участі у розгляді справи працівником міліції, посилаючись на викрадення у нього посвідчення водія у 2013 році.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 отримав посвідчення водія 19 липня 2013 року серії НОМЕР_2 .

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0002220 від 05 червня 2013 року видно, що Саксаганським відділенням поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 185 КК України внесена інформація про те, що в проміжок часу з 20 години 04 червня 2013 року по 8 годину 30 хвилин 05 червня 2013 року невстановлена особа шляхом пошкодження скла проникла в автомобіль «Пежо Партнер» д/н НОМЕР_3 , звідки таємно викрала майно, що належить ОСОБА_2 , завдавши матеріальний збиток на суму 500 грн.

Відповідно до листа Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23 липня 2019 року за № 51/07 вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Також, з постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України вбачається, що провадження по даній справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. У ході розгляду вказаної справи при перегляді відеозапису з бодікамер поліцейських судом встановлено, що особа, яку було зупинено поліцією і яка показувала водійське посвідчення та щодо якої було складено протокол про адміністративне правопорушення не схожа на ОСОБА_2 , який з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції та особа якого була встановлена у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Враховуючи викладене і те, що відповідачем поза розумним сумнівом не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За такого, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 222 КпАП України у редакції, яка діяла на час винесення постанови, органи внутрішніх справ розглядають справи про адміністративні правопорушення зокрема передбачені ч.1 ст. 122 КпАП України. Від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган(посадова особа) виносить постанову по справі (частини перша статті 283 КпАП України).

З положень наведених актів законодавства вбачається, що посадові (службові) особи органів внутрішніх справ мали повноваження на накладення адміністративних стягнень та оформлення результатів шляхом складання постанови.

Суд зазначає, що оскаржуючи дії працівника міліції по складанню постанови, позивач фактично не погоджується з постановою, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та яка предметом розгляду в даній справі.

Отже, виключно результат реалізації повноваження контролюючого органу (саме - рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (як то дії по складанню постанови) може бути об`єктом судового оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо складання рішень входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого контролюючим органом за результатами перевірки.

Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

У постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

З системного тлумачення законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Враховуючи те, що в даному випадку рішення суду ухвалено на користь позивача, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно необхідності справляння до Державного бюджету судового збору за подання позовних заяв при оскарженні постанов по справі про адміністративне правопорушення, за умови, що позивачем не було сплачено судовий збір при поданні позовної заяви, суд вважає, що несплачений судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 20, 192, 241-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву поданою Рагозіною Оксаною Вадимівною в інтересах ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання дій старшого інспектора роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенанта поліції Кацалап Анатолія Миколайовича зі складання постанови противоправними задовольнити частково.

Скасувати постанову від 21 квітня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КпАП України у виді штрафу у розмірі 255 грн., винесену старшим інспектором роти ДПС ВДАІ м.Кривий Ріг лейтенантом поліції Кацалап Анатолієм Миколайовичем і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої вимоги відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 к.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива