Справа № 320/6191/19
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 320/6191/19

адміністративне провадження № К/9901/17328/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року

у справі №320/6191/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років за заявою від 17 вересня 2019 року;

- зобов`язати призначити, нарахувати, виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 17 вересня 2019 року в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу), що включається в заробіток для обчислення пенсії, визначених за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсію відповідно до довідок прокуратури міста Києва від 11 вересня 2019 року № 18/159 та № 18/160, із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього, та виплачувати пенсію без обмеження граничного розміру.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

15 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №320/6191/19.

Ухвалою від 13 серпня 2020 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст.ст. 328, 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки необґрунтувано наявность підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України та існування обставин, передбачених пп. "а"-"г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

На виконання вимог ухвали суду залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги із доданою уточненою касаційною скаргою.

В уточненій касаційній скарзі позивач посилається на те, що дана справа підлягає касаційному оскарженню на підставі пп. «а» та «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього.

Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. А посилання скаржника на існування обставин визначених пп. «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України має загальний характер та притаманне кожній аналогічній справі.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених пп. «а» - «г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

В якості підстави касаційного оскарження скаржник посилається на п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України заначивши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права у подібних правовідносинах без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30 березня 2018 року у справі №914/1542/17, від 10 травня 2018 року у справі №613/372/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі №905/1057/18, від 13 лютого 2020 року у справі №910/4557/18, від 20 лютого 2019 року у справі №761/37389/17, від 25 березня 2020 року у справі №522/2455/17, оскільки суд апеляційної інстанції розглянув справу без вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та не врахував, що апелянтом у документі про сплату судового збору не зазначено необхідні реквізити ідентифікації такого документа (номер справи та дата рішення, що оскаржувався).

Враховуючи зазначене, посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, в даному випадку, не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки таке порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд та не входить до переліку підстав передбачених частиною 2 статті 353 КАС України.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах не заслуговує на увагу, оскільки при постановлені рішення суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №466/9965/16-а, від 14 листопада 2019 року у справі №309/4451/16-а, від 04 березня 2020 року у справі №265/6322/16-а.

Отже, вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню скаржнику.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема гарантоване п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 08 вересня 2020 року у справи №480/3156/19, від 09 вересня 2020 року у справі №640/21299/19 та від 21 вересня 2020 року у справі №320/1419/19.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №320/6191/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Повернути касаційну скаргу особі, яка її подала.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І.В. Желєзний
Я.О. Берназюк Н.В. Коваленко