Справа № 2а-3999/12/1470
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 2а-3999/12/1470

адміністративне провадження № К/9901/26485/18

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув в попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства «Укрінтерпостача» до Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 (суддя - Лісовська Н.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2015 (головуючий суддя - Димерлій О.О., судді: Єщенко О.В., Романішин В.Л.) у справі № 2а-3999/12/1470.

встановив:

Приватне підприємство «Укрінтерпостача» (далі - ПП «Укрінтерпостача») звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 20.01.2012 (далі - Вознесенська ОДПІ) № про збільшення позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 424652,75 грн. та № про збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств на суму 312968,00 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2015, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення рішення Вознесенської ОДПІ від 20.01.2012 № . Скасовано податкове повідомлення рішення Вознесенської ОДПІ від 20.01.2012 № на суму основного платежу податку на прибуток у сумі 312627,00 грн. та штрафних фінансових санкцій у сумі 1 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Вознесенська ОДПІ оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2013, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування своїх вимог Вознесенська ОДПІ області посилається на те, що випадку використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів у платника не виникає право на спеціальний режим оподаткування і податок на додану вартість такими суб`єктами підлягає сплаті до бюджету в загальному порядку. Щодо сплати податку на прибуток підприємств, зазначає, що до складу валових витрат включено ті документи, які позивачем було надано до перевірки, тоді як рахунки 209, 22, 911 не досліджувалися у зв`язку з їх ненаданням.

У відзиві на касаційну скаргу ПП «Укрінтерпостача» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, контролюючим органом проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «Укрінтерпостача» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.09.2011.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 27.12.2011 №2505/23/30526451, в якому, зокрема, відображено висновки про порушення позивачем: пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 209.1, 209.2, 209.6, 209.7, 209.11 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 361155,00 грн.; пункту 3.1 статті 3, пунктів 4.1, 4.3 статті 4, пунктів 5.1, 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2011 по 31.03.2011 в сумі 312627,00 грн.

20.01.2012 на підставі названого акту перевірки Вознесенською ОДПІ прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№, згідно з яким позивачу донараховано суму податку на прибуток 312627,00 грн. - за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 341,00 грн.;

№, яким підприємству донараховано суму податку на додану вартість 361155,00 грн. - за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 63497,75 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 20.01.2012 № стали доводи контролюючого органу про те, що згідно довідки про кількість землі №10 від 11.01.2010, виданої Вознесенським відділом земельних ресурсів площа сільськогосподарських угідь підприємства 2010-2011 роках становила 2216,0 га., в тому числі рілля 2124,7 га., багаторічні насадження 3,4 га., пасовища - 87,9 га. Станом на момент перевірки ПП «Укрінтерпостача» не зареєстровано договорів оренди земельних ділянок (паїв) 515,666 га або 23,27% від загальної кількості орендованої площі. Оскільки не виконується умова щодо виробництва сільськогосподарських товарів на власних або орендованих виробничих потужностях, то реалізація отриманих у результаті такого виробництва сільськогосподарська продукція, не відповідатиме «сільськогосподарським вимогам».

Таким чином, ПП «Укрінтерпостача» повинно було включити реалізацію продукції, вирощеної на незареєстрованих земельних ділянках, до складу податкового зобов`язання декларації з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, а витрати, понесені підприємством на обробку та збирання врожаю з неоформлених належним чином земельних ділянок - до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету, та сплатити в бюджет податок на додану вартість за результатам такої діяльності на загальних підставах.

Тобто, єдиною підставою для збільшення позивачу податковим повідомленням-рішенням від 20.01.2012 № грошового зобов`язання з податку на додану вартість став факт відсутності державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок 515,666 га або 23,27% від загальної кількості орендованої площі.

Згідно пункту 81.1 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 81.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 81.2 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Відповідно до пункту 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно пункту 81.7 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1 - 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України «Про Митний тариф України», якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Пунктом 209.1 статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно пункту 209.6 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Пунктом 209.7 статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно до вимог пункту 209.11 статті 209 Податкового кодексу України якщо суб`єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов`язане визначити податкове зобов`язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Водночас, вказані норми не ставлять право платника на застосування спеціального режиму оподаткування в залежність від дотримання ним вимог цивільного та земельного законодавства, як і не деталізують вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій вирощуються сільськогосподарські товари, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Так, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника та пов`язує виникнення прав та обов`язків платників податків не з фактом укладанням договорів, а з фактом дотримання товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів.

Судами з`ясовано, що ПП «Укрінтерпостача» є сільськогосподарським підприємством, основною діяльністю якого є постачання вироблених ним сільськогосподарських товарів, і зареєстровано 01.01.2009 як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №100193942, виданим Вознесенською ОДПІ.

У перевіреному періоді підприємство здійснювало вирощування сільгосппродукції на земельних ділянках загальною площею 2216,0 га.

Факт використання цих земельних ділянок позивачем для виробництва сільськогосподарської продукції не заперечувався сторонами.

За наслідками проведеної перевірки не встановлено фактів придбання позивачем сільськогосподарської продукції у інших юридичних або фізичних осіб; сільськогосподарська продукція, вирощена на земельних ділянках, про які йдеться у акті перевірки, є продукцією власного виробництва позивача.

Таким чином, оскільки відповідачем не ставилось під сумнів дотримання позивачем критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач правомірно застосовував спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість та з дотриманням норм податкового законодавства відображав податкові зобов`язання з податку на додану вартість у спеціальній декларації.

Підставою для прийняття Вознесенською ОДПІ податкового повідомлення-рішення 20.01.2012 № стало те, що під час проведення перевірки при визначенні показників валових доходів та валових витрат позивача з податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2011 по 30.06.2011 встановлено, що валовий дохід ПП «Укрінтерпостача» становить 3486596,00 грн., валові витрати становлять 2242095,00 грн., амортизаційні відрахування за І квартал 2011 року становлять 83399,00 грн.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції правильність декларування ПП «Укрінтерпостача» податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.01.2011 по 30.06.2011, була предметом дослідження судово-бухгалтерської експертизи, згідно висновку якої №9432/9433 від 29.03.2013 валові витрати позивача у перевіряємому періоді склали 4429640,00 грн., валовий дохід підприємства за цей період склав 3494351,00 грн., амортизаційні витрати склали 119842,00 грн. Таким чином, об`єкт оподаткування ПП «Укрінтерпостача» у перевіряємому періоді від`ємний і становить - 1055131,00 грн.

В обґрунтування свої доводів відповідач посилається на те, що не дослідження та не включення до складу валових витрат ПП «Укрінтерпостача» витрат, які обліковувалися на рахунках: 209 «Інші матеріали», 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети» та 911 «Загальновиробничі витрати рослинництва», зумовлено ненаданням підприємством до перевірки вказаних рахунків. Проте, на такі рахунки позивач посилався при поданні заперечень на акт перевірки та скарг до ДПС у Миколаївській області і ДПС України, однак вказані обставини залишено поза увагою.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову є правильними та підлягають залишенню без змін.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2015 у справі № 2а-3999/12/1470 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіВ.В. Хохуляк Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова