Справа № 440/4447/20
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4447/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі-відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Полтавській області щодо опису майна ОСОБА_1 в податкову заставу згідно з актом опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10; зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження податковою заставою майна ОСОБА_1 , що внесені згідно з актом опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що останній не був повідомлений про дату, час та місце проведення опису, відтак був позбавлений права брати участь у проведенні відповідної дії, копію рішення №562/16-31-51-17-36 про опис майна у податкову заставу від 17.09.2019 не отримував. Також, звертав увагу на те, що в акті відсутні зауваження щодо його відмови від підписання акту опису майна, на яке поширюється право податкової застави та відсутня печатка відповідача. Разом з тим, на думку позивача, обов`язковою передумовою для опису майна платника у податкову заставу є визначення його балансової вартості, у той час як в акті опису майна не зазначена така вартість. Таким чином, позивач вважає, що відповідач у ході проведення опису майна у податкову заставу допустив порушення норм Податкового кодексу України та Порядку №586, що у свою чергу призвело до складання акту опису майна з порушенням порядку, передбаченого чинним законодавством, та в подальшому, внесення на його підставі у державний реєстр відповідних записів щодо встановлення обтяження його майна.

2. Стислий зміст заперечень відповідачів

07.09.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /а.с.66-67/, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що за позивачем згідно з інтегрованою карткою платника податків обліковується податковий борг з транспортного податку у розмірі 22916,67 грн, який виник 27.02.2019 на підставі податкового повідомлення-рішення від 19.09.2018 №0-1602. Зважаючи на наявність у позивача податкового боргу, ГУ ДПС у Полтавській області сформовано в автоматичному режимі податкову вимогу від 17.07.2019 №87350-1 та рішення про опис майна у податкову заставу від 17.07.2019 №562/16-31-51-17-36, та в подальшому, складено акт про опис майна від 18.09.2019 334/16-31-51-10 та 23.09.2019 передано для державної реєстрації обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Податковий орган зазначив, що вищенаведені документи були направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем проживання позивача, проте були повернуті з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". Відповідач наголосив на тому, що обов`язок щодо повідомлення змін відомостей, які підлягають внесенню до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, у тому числі й щодо місця проживання фізичної особи, покладено на фізичну особу-платника податків.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с.48-49/.

01.09.2020 до суду від ГУ ДПС у Полтавській області надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.52/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення /а.с.64/.

18.09.2020 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с.103-106/, в якій позивач зазначив, що відповідач, обґрунтовуючи наявність податкового боргу з транспортного податку, не надав копію податкового повідомлення-рішення від 19.09.2018 №0-1602 та докази направлення і отримання зазначеного повідомлення позивачем. Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 19.09.2018 №0-1602 неможливо вважати врученим позивачу, тому визначені у ньому суми є неузгодженими і у позивача не виник податковий борг у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання з транспортного податку.

23.09.2020 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив /а.с.109/, у яких відповідач посилався на ті ж обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відомостями з інтегрованої картки платника податків за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" підтверджено, що за ОСОБА_1 станом на 28.02.2019, обліковувався податковий борг з транспортного податку у розмірі 22916,67 грн, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0 від 19.09.2018.

17.07.2019, у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу з транспортного податку, ГУ ДФС у Полтавській області сформувало податкову вимогу форми "Ф" №87350-51 на суму 22916,67 грн /а.с.70/, а також прийняло рішення №562/16-31-51-17-36 про опис майна у податкову заставу, яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні), а у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу також того майна, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому /а.с.71/.

Листом від 24.07.2019 №5741/16-31-51-17-17 ГУ ДФС у Полтавській області повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 17.07.2019, за ним обліковується податковий борг на загальну суму 22916,67 грн. На підставі цього, для вирішення питання щодо погашення податкового боргу в межах визначених чинним законодавством строків, просили протягом 10 календарних днів з моменту отримання листа визначити та надати податковому керуючому перелік ліквідного майна, на яке може бути розповсюджене право податкової застави і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу у платника податків, згідно з пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України. До листа додано податкову вимогу форми "Ф" №87350-51 від 17.07.2019 на суму 22916,67 грн та рішення №562/16-31-51-17-36 від 17.07.2019 /а.с.72/.

Лист від 24.07.2019 №5741/16-31-51-17-17 разом з податковою вимогою форми "Ф" №87350-51 від 17.07.2019 на суму 22916,67 грн та рішенням №562/16-31-51-17-36 від 17.07.2019 надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.75/, проте повернуто до контролюючого органу з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" /а.с.74/.

18.09.2019 податковим керуючим-заступником начальника відділу по роботі з боргом Кременчуцького управління ГУ ДПС у Полтавській області Воробйовою Ю.М., що призначена наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 03.09.2019 №42, на підставі рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 17.07.2019 №562/16-31-51-17-36 про опис майна у податкову заставу платника податків здійснено опис майна ОСОБА_1 , а саме: 1) нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , 67.3 кв.м.; 2) частина складу продовольчих та промислових товарів (приміщення №47) за адресою: АДРЕСА_2 , 558,9 кв.м.; 3) частина складу продовольчих та промислових товарів за адресою: АДРЕСА_2 , 137,8 кв.м.; 4) частина складу продовольчих та промислових товарів (частина складу продовольчих та промислових товарів, А, загальною площею 1210,3 кв.м.; котельня, а, загальною площею 24,3 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 , 1234,60 кв.м.; 5) приміщення офісу "Квартирне бюро" (нежитлове приміщення №1) за адресою: АДРЕСА_3 , 26,4 кв.м.; 6) приміщення офісу "Квартирне бюро" (нежитлове приміщення №2) за адресою: АДРЕСА_3 , 2,4 кв.м.; 7) приміщення офісу "Квартирне бюро" (нежитлове приміщення №3) за адресою: АДРЕСА_3 , 22,8 кв.м.; 8) цех по виробництву та розливу очищеної води та газованих напоїв (група приміщень №2) за адресою: АДРЕСА_4 , 315,1 кв.м.; 9) майстерня по індивідуальному пошиву трикотажних виробів за адресою: АДРЕСА_5 , 208,5 кв.м.; 10) квартира за адресою: АДРЕСА_6 , 36,5 кв.м.; 11) квартира за адресою: АДРЕСА_7 , 66,0 кв.м.; 12) квартира за адресою: АДРЕСА_8 , 51,0 кв.м., про що складено акт опису майна №34/16-31-51-10 від 18.09.2019 (далі-акт опису) /а.с.94-96/.

З акту опису слідує, що у графах "Вартість, грн" та "Усього на загальну суму" відсутня інформація щодо вартості майна, а опис майна здійснено на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, з акту опису суд вбачає, що останній підписано податковим керуючим ОСОБА_2 та двома залученими особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , водночас, у графі "Платник податків/його законний чи уповноважений представник" підпис платника податків відсутній.

Акт опису надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.97/, проте повернуто до контролюючого органу з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" /а.с.98-99/.

З метою державної реєстрації обтяжень, що виникли на підставі акту опису майна №34/16-31-51-10 від 18.09.2019, ГУ ДПС у Полтавській області звернулося до державного реєстратора виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявами про державну реєстрацію обтяжень.

23.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Поркіною Л.О. здійснено державну реєстрацію обтяжень майна ОСОБА_1 , що виникли на підставі акту опису майна №34/16-31-51-10 від 18.09.2019, а саме:

- №33368473 від 23.09.2019 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , 67.3 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48837535 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №212597823 від 16.06.2020 /а.с.76-77/;

- №33370415 від 23.09.2019 на частину складу продовольчих та промислових товарів (приміщення АДРЕСА_9 , 558,9 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48839639 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №212601881 від 16.06.2020 /а.с.78-79/;

- №33370614 від 23.09.2019 на частину складу продовольчих та промислових товарів за адресою: АДРЕСА_2 , 137,8 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48839925 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №212608388 від 16.06.2020 /а.с.80-81/;

- №33370855 від 23.09.2019 на частину складу продовольчих та промислових товарів (частина складу продовольчих та промислових товарів, А, загальною площею 1210,3 кв.м.; котельня, а, загальною площею 24,3 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 , 1234,60 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48840139 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №212614668 від 16.06.2020 /а.с.82-83/.

23.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Меренковою Д.О. здійснено державну реєстрацію обтяжень майна ОСОБА_1 , що виникли на підставі акту опису майна №34/16-31-51-10 від 18.09.2019, а саме:

- №33367660 від 23.09.2019 на приміщення офісу "Квартирне бюро" (нежитлове приміщення №3) за адресою: АДРЕСА_3 , 22,8 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48836644 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №182224455 від 24.09.2019 /а.с.86-87/;

- №33367022 від 23.09.2019 на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , 36,5 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48835591 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №182219119 від 24.09.2019 /а.с.91/;

23.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Смішко А.М. здійснено державну реєстрацію обтяжень майна ОСОБА_1 , що виникли на підставі акту опису майна №34/16-31-51-10 від 18.09.2019, а саме:

- №33369510 від 23.09.2019 на цех по виробництву та розливу очищеної води та газованих напоїв (група приміщень №2) за адресою: АДРЕСА_4 , 315,1 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48838491 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №182240281 від 24.09.2019 /а.с.88-89/;

- №33368183 від 23.09.2019 на майстерню по індивідуальному пошиву трикотажних виробів за адресою: АДРЕСА_5 , 208,5 кв.м. (підстава внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48836946 від 24.09.2019), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №182229019 від 24.09.2019 /а.с.90/.

24.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Поркіною Л.О. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень:

- №48838611, яким відмовлено у державній реєстрації обтяження на приміщення офісу "Квартирне бюро" (нежитлове приміщення №1) за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.84/;

- № НОМЕР_1 , яким відмовлено у державній реєстрації обтяження на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.85/.

Також, 24.09.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Меренковою Д.О. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень:

- №48835230, яким відмовлено у державній реєстрації обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , за ОСОБА_1 /а.с.92/;

- №48834748, яким відмовлено у державній реєстрації обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , за ОСОБА_1 /а.с.93/.

Позивач, не погодившись із діями Головного управління ДПС у Полтавській області щодо опису його майна в податкову заставу згідно з актом опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

За приписами пунктів 88.1-88.2 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

За змістом пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Пунктом 89.2. статті 89 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Підпунктами 93.1.1-93.1.6 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України визначено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 93.2 статті 93 Податкового кодексу України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Пунктом 93.3 статті 93 Податкового кодексу України визначено, що порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Механізм застосування податкової застави контролюючими органами визначається Порядком застосування податкової застави контролюючими органами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586 (далі-Порядок №586).

За змістом пунктів 8 та 9 Розділу І Порядку №586 день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів відповідно до законодавства. Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 глави 9 розділу II Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою, ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу.

За змістом пунктів 1, 2, 5, 6 Розділу №586 Порядку №586 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3). До акта опису насамперед включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. У разі якщо балансову вартість такого майна не визначено, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Пунктами 1 та 2 Розділу ІV Порядку №586 визначено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна. Така реєстрація здійснюється щодо нерухомого майна - відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та наказу Міністерства юстиції України від 21 листопада 2016 року № 3276/5 «Про затвердження Вимог до оформлення заяв та рішень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 листопада 2016 року за № 1504/29634.

Пунктами 1 та 2 Розділу V Порядку №586 передбачено, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7). Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз норм податкового законодавства дає підстави для висновку, що право податкової застави виникає з дня виникнення податкового боргу, зокрема у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, та поширюється тільки на майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні). Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, зміст статті 89 Податкового кодексу України свідчить про необхідність вчинення контролюючим органом дій, які передують опису майна у податкову заставу, а саме встановлення балансової вартості майна, а у разі якщо вона не визначена проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Як слідує із оспорюваного акта опису, у графах "Вартість, грн" та "Усього на загальну суму" відсутня інформація щодо вартості майна, а опис майна здійснено на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, податковим керуючим не визначено балансової вартості описаного майна та не зазначено такої вартості в акті опису майна.

Також, відповідач не надав суду доказів проведення оцінки майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Суд враховує, що відсутність такої оцінки виключає можливість проведення опису майна, балансова вартість якого не визначена.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №826/3182/15.

Таким чином, проведення податковим органом опису майна ОСОБА_1 без встановлення балансової вартості майна, а у разі якщо вона не визначена без проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суперечить вимогам пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України і Порядку №586, а також позбавляє можливість встановити співрозмірність та пропорційність вжитих заходів щодо погашення податкового боргу сумі такого боргу.

Суд зауважує, що право податкової застави поширюється лише на майно платника податків, балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, тому опис майна у податкову заставу на суму більшу, ніж сума податкового боргу є непропорційним легітимній меті, що передбачена статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, а саме для забезпечення сплати податків, а отже, свідчить про необґрунтоване втручання у право власності позивача.

Суд критично оцінює посилання контролюючого органу на те, що податкова вимога форми "Ф" №87350-51 від 17.07.2019 на суму 22916,67 грн та рішення №562/16-31-51-17-36 від 17.07.2019 були надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.75/, проте повернуто до контролюючого органу з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання", а обов`язок щодо повідомлення змін відомостей, які підлягають внесенню до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, у тому числі й щодо місця проживання фізичної особи, покладено на фізичну особу-платника податків.

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно із пунктом 58.3. статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

За змістом пунктів 42.2-42.4 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Матеріалами справи встановлено, що податкова вимога форми "Ф" №87350-51 від 17.07.2019 на суму 22916,67 грн, рішення №562/16-31-51-17-36 від 17.07.2019 про опис майна надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , проте повернуто до контролюючого органу з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

З акту опису суд вбачає, що останній підписано податковим керуючим ОСОБА_2 та двома залученими особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , водночас, у графі "Платник податків/його законний чи уповноважений представник" підпис платника податків відсутній.

Суд враховує, що згідно з відміткою у паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , 24.03.2016 /а.с.43/, тобто до моменту виникнення у нього податкового боргу.

Згідно з підпунктом 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 Податкового кодексу України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема, інформація про місце проживання.

Пунктом 70.7 статті 70 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Водночас, підпунктом 70.16.71 пункту 70.16 статті 70 Податкового кодексу України визначено, що органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб, подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контролюючим органам за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, які зареєстрували своє місце проживання у відповідному населеному пункті чи місце проживання яких знято з реєстрації в такому населеному пункті, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також про втрачені, викрадені паспорти громадянина України у п`ятиденний строк з дня надходження відповідних заяв фізичних осіб та про паспорти громадянина України померлих громадян щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм податкового законодавства можна дійти висновку, що на фізичних осіб - платників податків покладено обов`язок подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а на орган реєстрації місця проживання, покладено обов`язок щомісячно, але не пізніше 10 числа наступного місяця, подавати контролюючим органам за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, які зареєстрували своє місце проживання у відповідному населеному пункті чи місце проживання яких знято з реєстрації в такому населеному пункті.

Суд зауважує, що в силу норм ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство базується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в остаточному рішенні від 07.10.2011 у справі «Серков проти України» (заява № 39766/05) щодо того, що відповідне національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. У разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків, та в остаточному рішенні від 14.01.2011 у справі «Щокін проти України» (заяви №№23759/03 та 37943/06), де Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати прибуткового податку.

Також одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну даних у обліковій картці, у тому числі й щодо місця проживання, не спростовує обов`язку органу реєстрації подати до податкового органу інформацію про зняття фізичної особи-платника податків з реєстрації та його реєстрацію за новим місцем проживання, а тому враховуючи принцип «належного урядування» ризик невиконання цього обов`язку повинен покладатися саме на державу, а не на платника податків.

Таким чином суд дійшов висновку, що вжиті контролюючим органом заходи для повідомлення позивача про наявність податкового боргу, рішення про опис майна у податкову заставу, акту опису майна, не мали наслідком фактичне повідомлення позивача про відповідні обставини, що позбавило позивача можливості визначити та подати податковому керуючому перелік ліквідного майна, на яке може бути розповсюджене право податкової застави, балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу.

Водночас суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що податкове повідомлення-рішення від 19.09.2018 №0-1602 неможливо вважати врученим позивачу, внаслідок чого у позивача відсутній податковий борг з транспортного податку. Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є правомірність проведення опису майна ОСОБА_1 , натомість податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу позивачем не оскаржуються.

Отже, враховуючи наведене вище, суд дійшов до висновку, що податковий орган, вчиняючи дії щодо опису майна ОСОБА_1 в податкову заставу згідно з актом опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10, без встановлення балансової вартості майна, а у разі коли вона не визначена без проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», діяв всупереч вимогам Податкового кодексу України і Порядку №586.

Такі висновки відповідають висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №813/7008/14.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо опису майна ОСОБА_1 в податкову заставу згідно з актом опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10, задовольнивши відповідні позовні вимоги.

При обранні належного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне врахувати рішення Європейського Суду з прав людини по справах «Чахал проти Об`єднаного Королівства», «Пономарьов проти України», «Кудла проти Польщі», у яких суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За правовою позицією Конституційного Суду України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Визначаючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області звільнити з податкової застави майно ОСОБА_1 , що включено до акту опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10, та виключити таку податкову заставу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом подання заяв про припинення обтяжень.

Такий спосіб захисту порушеного права відповідає висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №826/3182/15.

Отже, позов слід задовольнити повністю.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1681,60 грн, що підтверджено квитанціями про сплату №3528 та №3540 від 12.08.2020 /а.с.7-8/.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також суд враховує, що у позовній заяві міститься заява представника позивача про те, що докази на підтвердження розміру усіх понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи, зокрема, пов`язаними з наданням правничої допомоги, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду з дотриманням вимог щодо направлення таких доказів.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин 3 - 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно із частиною 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Пунктом 4 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат вказується у резолютивній частині також рішення.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, суд вважає за необхідне призначити питання про судові витрати на правничу допомогу до розгляду у письмовому провадженні не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, встановивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат п`ять днів після ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська,4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо опису майна ОСОБА_1 в податкову заставу згідно з актом опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська,4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) звільнити з податкової застави майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що включено до акту опису майна від 18.09.2019 №34/16-31-51-10, та виключити таку податкову заставу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом подання заяв про припинення обтяжень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська,4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня п`ятдесят копійок).

Призначити розгляд питання про судові витрати на правничу допомогу у письмовому провадженні не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, встановивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол