Справа № 520/810/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р. Справа № 520/810/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Донець Л.О. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 10.03.20 року у справі № 520/810/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року;

- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видачі нової.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у справі № 520/810/2020 адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року.

Зобов`язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видачі нової.

Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та зазначає, що позивач під час отримання дозволу на імміграцію подала неправдиві відомості щодо законності свого перебування на території України та порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Також відповідач вважає, що позовна вимога про зобов`язання Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видачі нової є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у справі № 520/810/2020 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Узбекистану, паспорт НОМЕР_2 від 23.04.2015 року строк дії до 22.04.2025 року.

04.04.2014 року рішенням Головним Управління Державної міграційної служби України в Харківській області позивачу надано дозвіл на імміграцію Україну.

09.04.2014 року Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Харківській на підставі дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до Закону України «Про імміграцію» позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії безстроково.

05.05.2014 року Московським РВ ГУ ДМС України в Харківській області зареєстровано місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

13.04.2019 року позивач звернулась із заявою до Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року, яка була зареєстрована в ЖЕО № 12787 від 13.04.2019 року.

10.05.2019 року позивач отримала від Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області висновок стосовно її заяви, яким повідомлено, що прийнятими заходами встановити місце знаходження вищезазначених документів не виявилося можливим.

25.12.2019 року адвокат ОСОБА_2 у зв`язку із наданням правової допомоги позивачу звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області із адвокатським запитом № АЗ-357/19 яким просила надати наступну інформацію: повідомити стан чинності на теперішній час дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати копію рішення; у разі прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати копію висновку, на підставі якого прийнято рішення.

Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області письмовою відповіддю № 6301.8.1-53/63.3-20 від 03.01.2020 року на адвокатський запит №АЗ-357/19 від 25.12.2019 року надало копію рішення Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року.

Також було надано копію висновку Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо "Перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2014 року".

Рішенням Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року визначено, що громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пункту 1 та 5 частини першої ст.12 Закону України « Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 04.04.2014 року.

Також рішенням Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року визначено, що посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.04.2014 року скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.

Висновком зазначено, що у зв`язку із зверненням громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питання обміну посвідки на постійне проживання в Україні, у ході додаткової перевірки законності перебування іноземців в Україні на момент подачі та отримання документів, встановлено, що остання законність свого перебування на території України на день подачі заяви про отримання дозволу на імміграцію, 27.12.2013 підтвердила копією паспорту № НОМЕР_3 , виданого 06.12.2011 МВС Республіки Узбекистан, терміном дії до 02.12.2031, із штампом про виїзд з України через КПП «Козача Лопань» 17.08.2013 та в`їзд в Україну через КПП «Козача Лопань» 07.11.2013.

Однак, згідно з інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювала в`їзди в Україну та виїзди з України на підставі паспорту № СТ3021842 у проміжок часу, який входить у період контролю при обчисленні строку перебування , а саме: в`їзд -23.06.2012 року, виїзд 09.04.2015 року.

Відповідач вважає, що на момент подачі заяви про надання дозволу на імміграцію (27.12.2013) в Україну громадянка ОСОБА_3 перебувала на території України з порушенням вимог підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів для в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Таким чином, відповідач стверджує, що дозвіл на імміграцію в Україну надано громадянці Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідомо неправдивих відомостей, крім того, вказаний іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Скасовуючи рішення про надання дозволу на імміграцію, відповідач зазначив п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме з підстав того, що позивачка надала про себе неправдиві відомості щодо законності свого перебування на території України та крім того порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року, звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення №15-14 від 25.09.2019 року про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивачу, не мав належних та допустимих доказів щодо відповідності причин для такого скасування, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно ст. 9 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року Про імміграцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання. Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про імміграцію" особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Відповідно до п. 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з п. 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У відповідності п. 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 (далі - Порядок №321).

Відповідно до п. 64-66 Порядку №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію; 2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

З матеріалів справи встановлено, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.09.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий на ім`я громадянки Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вмотивовано п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", за яким дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність та інших випадках.

Відповідач зазначає, що в ході перевірки законності перебування іноземця на території України за відомостями інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» встановлено, громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювала в`їзди в Україну та виїзди з України на підставі паспорту № СТ3021842 у проміжок часу, який входить у період контролю при обчисленні строку перебування, а саме: в`їзд -23.06.2012 року, виїзд - 09.04.2015 року.

Відповідачем зроблено висновок, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання Україні надано громадянці Узбекистану ОСОБА_3 на підставі свідомо неправдивих відомостей.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що дати штампу про перетин державного кордону позивачем 17.08.2013 р. 07.11.2013 р, 01.04.2014 р. 08.04.2014 р., що проставлені в паспортному документі серії СТ 30218421, виданому 06.12.2011 р., є недійсними, або визнано у судовому порядку факт його підробки.

Відповідач вважає, що на момент подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянка Узбекистану ОСОБА_3 перебувала на території України з порушенням вимог підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, якою передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів для в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Згідно статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Доказів порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства з боку позивача, відповідачем до матеріалів справи не надано, доказів притягнення позивача до адміністративній відповідальності за це порушення не встановлено.

Із матеріалів особової справи встановлено, що підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу слугували відомості інтегрованої міжвідомчої інформаційно- телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан», в яких інформації про перетин державного кордону, які наявні в паспорті позивача про виїзд 17.08.2013 року з України через КПП «Козача Лопань» та в`їзд в Україну 07.11.2013 року через зазначене КПП - за базою не значиться. Проте, колегія суддів зазначає, що зазначені відомості інформаційної системи "Аркан" не є підставою для відмови позивачу в оформленні та видачі нової посвідки.

Крім того, представником позивача до матеріалів справи надана відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-6679/0/15-20-вих від 27.02.2020 року, наданої на запит представника позивача адвоката Вітер Г.Р., якою повідомлено про неможливість надати наявну у базі інформацію про перетинання державного кордону України, запитану у зверненні, особою позивачки у період з 01.08.2013 р. по 01.12.2013 року, оскільки дана інформація, яка зберігається 5 років - не зберіглася.

В ході перевірки законності перебування позивачки на території України за відомостями інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон Аркан встановлено, що інформація про перетин державного кордону (наявні в паспорті позивача штампи про виїзд 17.08.2013 року з України через КПП Козача Лопань та в`їзд в Україну 07.11.2013 року через зазначене КПП ) за базою не значиться. Відтиски вказаних штампів містились в паспорті позивача НОМЕР_3 , виданого 06.12.2011 МВС Республіки Узбекистан.

На момент скасування дозволу на імміграцію позивачу, 25.09.2019 року позивача документовано іншим паспортом НОМЕР_2 , виданим 23.04.2015 року, що підтверджує правовий зв`язок з Республікою Узбекистан. Отже, перевірити справжність таких штампів у паспорті НОМЕР_3 , виданого на ім`я позивача 06.12.2011 року, не є можливим.

Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність доказів подання позивачкою неправдивих відомостей та порушення нею законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, при прийнятті рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №15-14 від 25.09.2020 року про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивачу, відповідач не мав належних та допустимих доказів щодо відповідності причин для такого скасування, а тому рішення суб`єкта владних повноважень, є неправомірним, прийнятим не на підставі та не у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Стосовно доводу апеляційної скарги, що суд першої інстанції не може перебирати на себе функцій, які відносяться до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень та зобов`язавши Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Узбекистану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видачі нової, і що суд втрутився в дискреційні повноваження відповідача та вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14, від 01.03.2018 року у справі 826/22282/15, від 13.06.2018 року у справі 815/6768/15.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважаю, що судом першої інстанції в повній мірі досліджені матеріали справи та прийнято обґрунтоване та законне рішення з приводу скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області №15-14 від 25.09.2019 року про скасування дозволу на імміграцію та є пов`язаною із обов`язком здійснити документування посвідкою на постійне проживання.

З урахуванням вищевикладеного колегія судів приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання відповідача здійснити оформлення позивачу посвідки на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 15-14 від 25.09.2019 року, винесено з порушенням норм чинного законодавства, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню та необхідністю зобов`язання відповідача здійснити оформлення позивачу посвідки на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у справі № 520/810/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у справі № 520/810/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді Л.О. Донець Я.М. Макаренко
Постанова складена в повному обсязі 19.10.20 р.