Справа № 200/12789/19-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2020 р. Справа№200/12789/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

секретар судового засідання Козирєва О.О.,

за участю

представника позивача Суворової О.О.,

представника відповідача Голуба М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) до Головного управління ДПС в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії,

в и р і ш и в:

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (далі - Підприємство) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС в Донецькій області, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неправомірного нарахування та відображення в ІКП з ПДВ платника податків ОКП «Донецьктеплокомуненерго» пені за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року у розмірі 56 741 865,25 грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити облікові операції в ІКП з ПДВ платника податків ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо коригування податкової заборгованості у вигляді зменшення нарахованої пені за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року у розмірі 56 741 865,25 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача щодо зарахування сплачених грошових коштів ОКП «Донецьктеплокомуненерго» за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року в рахунок оплати пені;

- зобов`язати відповідача здійснити облікові операції перерознесення платежів в ІКП з ПДВ платника податків ОКП «Донецьктеплокомуненерго» шляхом редагування напряму зарахування зі зменшення заборгованості по пені в рахунок зменшення податкової заборгованості з основного платежу за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року.

Позов обґрунтований тим, що протягом 2016-2019 років, внаслідок неправильного зарахування податковим органом поточних платежів Підприємства з ПДВ утворилася пеня, яку позивач вважає незаконною.

Відповідач подав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що відповідні суми пені нараховані у відповідності до вимог законодавства.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 04 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року судом замінено відповідача на його правонаступника - Головне управління ДПС у Донецькій області.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 03 березня 2020 року провадження у справі зупинено до 30 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року провадження у справі поновлено.

До судового засідання, призначеного на 28 серпня 2020 року з`явилися сторони.

Позивач частково позов підтримав, а відповідач проти його задоволення заперечив.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Спірна сума пені у розмірі 57 213 772,44 грн нарахована протягом 2016-2019 років та складається із наступних складових:

- пеня, нарахована на податкову заборгованість з ПДВ, що стягнута за рішеннями судів, а її стягнення розстрочене відповідними судовими рішеннями у розмірі 40 236 218,69 грн;

- пеня, нарахована за прострочення сплати самостійно задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань з ПДВ у 2016-2019 роках на суму 14 914 764,13 грн;

- пеня, нарахована на самостійно задекларовані позивачем суми податкових зобов`язань з ПДВ (шляхом подання уточнюючих розрахунків) у період 2016-2019 років на суму 2 401,31;

- пеня, нарахована за прострочення сплати податкових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом у відповідних податкових повідомленнях рішеннях на суму 873 341,05 грн;

- пеня, що позначена в особовій картці позивача як нарахована на підставі невизначеного документу (платіжне доручення № 216 від 28 грудня 2015 року).

Вказаний розподіл сум пені сторонами не заперечується.

Вирішуючи питання про обґрунтованість перелічених сум ПДВ, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Пунктом 129.3 цієї ж статті передбачено, що нарахування пені закінчується:

у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Згідно з пунктом 129.4 цієї ж статті на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Суд звертає увагу, що нарахування пені не потребує спеціального розпорядчого акта контролюючого органу, а здійснюється в автоматичному режимі.

Нарахування пені, при цьому, здійснюється лише після погашення певної частини боргу та саме на ту частину боргу, яка була погашена.

1. Вирішуючи питання про обґрунтованість нарахування пені на податкову заборгованість з ПДВ, що стягнута за рішеннями судів, та стягнення якої розстрочене відповідними судовими рішеннями, у розмірі 40 236 218,69 грн, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що відповідні судові рішення та ухвали про розстрочення стягнення за ними прийняті до 2015 року тобто до запровадження електронного адміністрування ПДВ.

Вказана обставина сторонами не заперечується.

Суд зазначає, що нарахування пені на суми заборгованості, стягнуті за рішенням суду та стягнення яких розстрочене, законодавцем не забороняється.

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 25 жовтня 2019 року у справі № №803/115/16, оскільки розстрочення сплати податкового боргу є платним, то за розстрочення, що передбачено ст. 100 ПКУ (за договором) платою є проценти, що дорівнюють розміру пені, розмір якої визначено п. 129.4 ПКУ, а за розстрочення сплати податкового боргу за судовим рішенням пеня, розмір якої визначено п. 129.4 ПКУ.

З огляду на вищевикладене, а також те, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись, в тому числі, і у процедурі примусового стягнення податкового боргу, при такому розстроченні має враховуватись ст. 100 ПКУ, яка містить правове регулювання з цього питання. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу шляхом розстрочення сплати боргу та не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої пп. 129.1.1 ПКУ, а така пеня фактично і є платою за таке розстрочення.

Таким чином, посилання позивача на те, що розстрочення судовим рішенням стягнення податкового боргу звільняє від нарахування пені не приймаються судом до уваги.

Водночас, враховуючи, що відповідні суми заборгованості виникли до 01 липня 2015 року, визначальним для нарахування на них пені є спосіб погашення відповідної заборгованості (за рахунок коштів на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість або іншим шляхом).

Так, відповідно до пункту 87.1 Податкового кодексу України не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, сума пені у розмірі 35 975 184,49 грн нарахована на суми заборгованості, що виникли до 01 липня 2015 року та погашені податковим органом з коштів на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Це обумовлено тим, що податковим органом самостійно погашалася заборгованість по розстроченим судовим рішенням за рахунок поточних платежів позивача з ПДВ у 2016-2019 роках (в межах задекларованих позивачем самостійно податкових зобовязань).

Таке погашення протирічить вищенаведеному пункту 87.1 Податкового кодексу України.

Це означає, що у відповідності до пункту 129.3 ПК України, відсутня законна кінцева дата для нарахування пені, а значить, попри наявність підстав для початку нарахування пені, її розмір не можна визначити (оскільки відсутня законна кінцева дата нарахування).

З викладеного суд приходить до висновку про незаконність обліку податковим органом пені на суму 35 975 184,49 грн, яка нарахована на суму заборгованості що виникла до 01 липня 2015 року та погашена за рахунок коштів, на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Решта пені, нарахованої на суму заборгованості що виникла до 01 липня 2015 року, а її стягнення розстрочене судовими рішеннями, у сумі 4 261 034,20 грн вбачається такою, що обліковується законно.

2. Вирішуючи питання про законність пені, нарахованої за прострочення сплати самостійно задекларованих позивачем сум податкових зобов`язань з ПДВ у 2016-2019 роках на суму 14 914 764,13 грн, суд виходить з такого.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сума пені у розмірі 14 914 764,13 грн виникла внаслідок погашення заборгованості позивача зі сплати самостійно задекларованих сум ПДВ за рахунок коштів рахунку позивача в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

При цьому, з аналізу інтегрованої картки платника податків (далі - ІКП) позивача вбачається, що частина пені у розмірі 3 568 014,39 грн виникла внаслідок погашень, які відбувалися до 20 числа відповідного місяця.

Це дає підстави для висновку, що таке погашення здійснювалося поза процедурою зарахування поточних платежів позивача.

Вказаний висновок ґрунтується на такому.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569.

Відповідно до пункту 19 цього Порядку за підсумками звітного (податкового) періоду відповідно до задекларованих у податкових деклараціях з податку результатів діяльності, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації з податку, платником податку проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу.

Згідно з пунктом 20 цього Порядку для перерахування до бюджету сум узгоджених податкових зобов`язань відповідно до поданої податкової декларації з податку ДФС не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, надсилає Казначейству реєстр платників податку, в якому зазначаються найменування або прізвище, ім`я та по батькові платника податку, податковий номер або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб - підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією (за наявності) та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку, звітний (податковий) період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету.

Відповідно до ст. 202 ПКУ звітним (податковим) періодом з ПДВ є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених ПКУ, календарний квартал. Згідно з п. 203.1 ст. 203 ПКУ податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації з ПДВ, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 ст. 203 ПКУ для подання податкової декларації.

Враховуючи вищенаведені положення суд зазначає, що погашення узгоджених поточних платежів платника з його електронного рахунку здійснюється з 20-го до 31-го числа відповідного звітного місяця.

У спірному ж випадку, частина пені у розмірі 3 568 014,39 грн виникла внаслідок погашень, які відбувалися до 20 числа відповідного місяця.

Це дає підстави стверджувати, що відповідні суми стягнуті з електронного рахунку позивача податковим органом самостійно, в порушення передбаченої процедури стягнення заборгованості.

Так, відповідно до пункту 95.3 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 1840/3549/18 Верховний Суд зазначив, що «спеціальною нормою, яка регулює стягнення коштів, у тому числі, з рахунків у СЕА ПДВ, є норма абзацу першого пункту 95.3 цієї статті, згідно з якою стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Аналіз наведених норм в їх системному зв`язку дає підстави зробити такий висновок щодо правового регулювання погашення податкового боргу з ПДВ за рахунок коштів у СЕА цього податку: у разі коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом 57.1 статті 57 ПК строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.

На думку колегії суддів, суди попередніх інстанцій помилково застосували до правовідносин, з приводу прав і обов`язків сторін в яких виник спір, норми пункту 87.9 статті 87 ПК та не застосували норму пункту 95.3 статті 95 ПК. Кожна з цих норм має окремий предмет регулювання: норми пункту 87.9 встановлюють черговість погашення податкового боргу незалежно від способу (добровільного чи примусового) та джерела погашення податкового боргу, тоді як норма пункту 95.3 регулює відносини щодо стягнення (примусового погашення) податкового боргу за рахунок коштів на банківських рахунках та на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ».

Зміст наведеної позиції Верховного суду зводиться до того, що податковий орган не може самостійно списувати кошти, що знаходяться на електронному рахунку платника ПДВ на погашення заборгованості. Таке списання можливе лише за рішенням суду.

Ґрунтовний аналіз змісту ІКП позивача дає підстави стверджувати, що у спірному випадку списання коштів з електронного рахунку, що здійснювалося з першого по двадцяте число відповідних місяців, здійснене податковим органом самовільно та поза межами задекларованих позивачем поточних (що виникли у відповідному місяці) сум зобов`язань ПДВ.

Це означає, що пеня в розмірі 3 568 014,39 грн, нарахована відповідачем внаслідок такого незаконного погашення заборгованості є передчасною та обліковується незаконно.

Решта суми пені, позначеної у ІКП як, такої що виникла на підставі податкових декларацій (у сумі 11 346 749,74 грн), вбачається законною.

3. Вирішуючи питання про законність пені, нарахованої на самостійно задекларовані позивачем суми податкових зобов`язань з ПДВ (шляхом подання уточнюючих розрахунків) у період 2016-2019 років на суму 2 401,31 грн, суд зазначає наступне.

Позивачем подана письмова заява, та у судовому засіданні представником позивача підтверджено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не заперечує правильності нарахування вказаної суми пені.

За таких обставин, у суду немає підстав вважати її незаконною.

4.Вирішуючи питання про законність пені, нарахованої за прострочення сплати податкових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом у відповідних податкових повідомленнях рішеннях на суму 873 341,05 грн, суд виходить з такого.

Позивачем подана письмова заява, та у судовому засіданні представником позивача підтверджено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не заперечує правильності нарахування пені на суму 271 054,21 грн.

За таких обставин, у суду немає підстав вважати вказану суму пені незаконною.

Щодо решти суми, а саме 602 286,84 грн, судом встановлено, що вона нарахована на заборгованість, яка виникла на підстав податкових повідомлень - рішень № від 12 грудня 2017 року та № від 07 липня 2016 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 липня 2018 року у справі №805/2163/18-а, яке набрало законної сили, повідомлення - рішення № від 12 грудня 2017 року скасовано.

Водночас, ППР № від 07 липня 2016 року є узгодженим та не оскаржувалось.

Таким, чином, пеня у розмірі 601 994,16 грн (що нарахована за несплату зобов`язань за ППР від 12 грудня 2017 року) є незаконною, оскільки відповідне ППР скасовано судом.

Пеня у розмірі 342,68 грн (нарахована за несплату зобов`язань за № від 07 липня 2016 року) є законною.

Вказані обставини та висновки сторонами не заперечуються.

5. Вирішуючи питання про законність пені у розмірі 1 187 147,26 грн, що позначена в ІКП позивача як така, що нарахована на підставі невизначеного документу (платіжне доручення № 216 від 28 грудня 2015 року), суд зазначає наступне.

З пояснень відповідача вбачається, що відповідне платіжне доручення є сплатою позивачем своїх податкових зобов`язань на суму 2 000 000 грн.

Суд зазначає, що підставою для нарахування пені є податкові зобов`язання, що не виконані у строк.

При цьому, ІКП не містить відомостей про зобов`язання, на які нарахована відповідна пеня.

Зазначення в якості підстави виникнення такого зобов`язання документу про погашення боргу є нелогічним та внутрішньо суперечливим.

У судовому засіданні представник відповідача також не зміг пояснити підставу для нарахування відповідної суми пені.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що ґрунтовний та системний аналіз картки особового рахунку позивача дає підстави стверджувати, що відповідна сума пені нарахована безпідставно, а відповідачем не наведено пояснень щодо зобов`язань, на які нарахована вказана суми пені, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині вимог.

6. Вирішуючи питання про спосіб захисту прав позивача, порушених незаконним нарахуванням пені суд виходить з такого.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №826/9288/18 Верховний Суд висловив наступну правову позицію: «механізм ведення обліку сплати податків встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом №765 від 5 грудня 2013 року Міністерства доходів і зборів України (який був чинним на час набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/7727/15 втратив чинності 10.06.2016) (далі - Порядок №765).

Відповідно до положень пункту 1 розділу ІІ Порядку №765, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 13 розділу ІІ Порядку № 765 встановлено, що занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 765 дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

У Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422 зазначено, що інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки «платник відсутній в реєстрі»; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування»; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Пунктом 2 розділу 2 Порядку № 422 встановлено, що розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом».

Подібна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а).

З викладеного вбачається, що вимоги позову про зобов`язання відповідача внести зміни до ІКП враховуючи, висновки викладені у цьому судовому рішенні, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до частин и першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою ціє ж статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 3842,00 грн судового збору, відтак з відповідача належить стягнути 3073,60 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) до Головного управління ДПС в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Донецькій області (адреса: вул.Італійська, 59, м.Маріуполь, Донецька область, 87500, ) щодо неправомірного нарахування та відображення в ІКП з ПДВ платника податків обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) пені за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року у розмірі 41 332 240 (сорок один мільйон триста тридцять дві тисячі двісті сорок) гривень 30 (тридцять) копійок.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) здійснити облікові операції в ІКП з ПДВ платника податків обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) щодо коригування податкової заборгованості у вигляді зменшення нарахованої пені за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року у розмірі 41 332 240 (сорок один мільйон триста тридцять дві тисячі двісті сорок) гривень 30 (тридцять) копійок.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) щодо зарахування сплачених грошових коштів обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року в рахунок оплати пені в розмірі 41 332 240 (сорок один мільйон триста тридцять дві тисячі двісті сорок) гривень 30 (тридцять) копійок.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) здійснити облікові операції перерознесення платежів в ІКП з ПДВ платника податків обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) шляхом редагування напряму зарахування зі зменшення заборгованості по пені в рахунок зменшення податкової заборгованості з основного платежу за період з 01 листопада 2016 року по 21 жовтня 2019 року на суму 41 332 240 (сорок один мільйон триста тридцять дві тисячі двісті сорок) гривень 30 (тридцять) копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний,2, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3073 (три тисячі сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28 серпня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлений 19 жовтня 2020 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв