Справа № 320/937/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Київ № 320/937/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панової Г.В. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці ДФС № UA100210/2019/00062 від 11.01.2019;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС № UA100210/2019/000019/2 від 11.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.12.2018 його представником (декларантом) для здійснення митного оформлення транспортного засобу легкового автомобіля, що був використанні, подано відповідачу в електронній формі митну декларацію на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 7000 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом, тобто за ціною договору (вартістю операції). В графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 7000 євро, в графі 45 «коригування» вказано 219 899,35 грн.

Проте, Київською міською митницею ДФС прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2019/00062 від 11.01.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів UA100210/2019/000019/2 від 11.01.2019, та визначено митну вартість за резервним методом у розмірі 18200,00 євро у зв`язку з не підтвердженням витрат, понесених на транспортування та страхування транспортного засобу.

Позивач вважає оскаржувані рішення відповідача протиправними, оскільки ним у повному обсязі подано до митного органу всі документи, які підтверджують правомірність застосування обраного ним основного методу визначення митної вартості товарів - першого методу - за ціною договору (вартість операції) та підтверджують придбання ним товару за 7000 Євро.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Крім того, вказаною ухвалою суд запропонував відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребував докази по справі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого зазначив, що декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а також не надано документи, що містять відомості про транспортні витрати, до матеріалів митного оформлення надано експортну декларацію без дати проведення митного оформлення та відміток митних органів країни експортера, що не підтверджує здійснення митного оформлення за даною митною декларацією, всі документи декларантом подано без перекладу, в порушення ст. 254 МК України. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості оцінюваного товару: вартість офіційного довідника ринку Європи SCHWАСКЕ - 18200 Євро. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вважає рішення про коригування митної вартості товарів таким, що прийнято з дотриманням норм митного законодавства України, враховуючи сумніви митного органу відносно митної вартості товарів.

Позивач, не погоджуючись з доводами відповідача подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив про подання ним всіх документів, які підтверджують митну вартість товару. З приводу ненадання банківських документів зазначив, що такі документи відсутні, оскільки розрахунок відбувався у готівковому вигляді, про необхідність проведення саме безготівкового розрахунку в Митному кодексі України не зазначено. Транспортних витрат у зв`язку з придбанням автомобіля не понесено. На поданій копії митної декларації вказано дату її видачі - 18.11.2018 та штрих-код, зазначено код митної установи, яка її видала. Крім того, на копії вказаного документу міститься відбиток печатки Волинської митниці ДФС «Під митним контролем», датований 15.12.2018, посадова особа - № 41. З приводу надання документів без перекладу позивач зазначив, що оскільки вимога про забезпечення перекладу документів, як це передбачено ст. 254 МК України, від митного органу не надходила, то вказана підстава, зазначена в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів ,є необґрунтованою. Позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

В подальшому відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. У відповіді відповідач знову зазначив вказані ним у відзиві аргументи про ненадання позивачем до митного оформлення платіжних банківських документів, про відсутність на копії експортної декларації дати проведення митного оформлення та відміток митних органів країни експортера, зазначив про подання до митного оформлення документів без перекладу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження в адміністративній справі на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 18.06.2019.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 16.07.2019.

У судове засідання, призначене у справі на 16.07.2019 сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у передбачений законодавством строк, що підтверджується відомостями розписки про розгляд справи, наявної у матеріалах справи.

Водночас, судом встановлено, що від представника позивача та представника відповідача до суду надійшли клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладене, протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29.12.2018 ОСОБА_1 (від імені та в інтересах якого діяв представник ТОВ «Лєві Логістік» на підставі договору про надання послуг митного брокера №10/12-БО від 10.12.2018), з метою митного оформлення придбаного ним автомобіля марки OPEL, модель INSIGNIA SPORTS TOURER SW, номер кузовуLGT8EN0F1067787, об`єм двигуна 1956 см3, 2015 року випуску, придбаного у Литовській республіці, було подано до Київської міської митниці ДФС митну декларацію №UA100210/2018 (т.1, а.с.49-50), якій було присвоєно у подальшому номер №UA100210/2019/083035.

Згідно вказаної декларації митну вартість автомобіля заявлено в розмірі 7000 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом, тобто за ціною договору (вартістю операції). В графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 7000 євро, в графі 45 «коригування» вказано 219 899,35 грн., тобто еквівалент 7000 євро в перерахунку на національну грошову одиницю відповідно до офіційного курсу на день подання декларації.

До вказаної митної декларації декларантом було додано: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 29.06.2018, рахунок-фактура (інвойс) № 0082 від 17.11.2018, договір про надання послуг митного брокера № 10/12 БО від 10.12.2018, свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 17.11.2018, довідку № 20483 від 18.12.2018 про відповідність екологічним нормам не нижче рівня «ЕВРО-2», квитанцію серія TSC№ 0213164 від 17.11.2018, звіт № 760-18 від 28.12.2018 про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні транспортного засобу, копію митної декларації країни відправлення (Литва), в якій зазначено вартість автомобіля 7000 Євро, квитанції від 12.12.2018 та 13.12.2018 про сплату коштів за митне оформлення.

За результатами перевірки митної декларації Київська міська митниця ДФС (митний пост «Спеціалізований») прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 11.01.2019 №UA UA100210/2019/000019/2 (т.1, а.с.105-106).

Так, у вказаному рішенні митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів та визначив її за резервним методом визначення митної вартості транспортного засобу на рівні 18200 євро.

Київською міською митницею ДФС у графі 33 рішення про коригування митної вартості «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що надані позивачем документи не містять числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме витрати, понесені позивачем на транспортування та страхування оцінюваного транспортного засобу:

1) платіжний документ не відповідає вимогам, визначеним в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976), яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку.

Крім того, відсутня можливість ідентифікувати вказане платіжне доручення з оцінюваним транспортним засобом;

2) не надана копія митної декларації країни відправлення.

3) не забезпечено, відповідно до ст. 254 Митного Кодексу, переклад документів, поданих до митного оформлення.

4) відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме витрати понесені на транспортування та страхування оцінюваного транспортного засобу.

Відповідач зазначив, що з метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта було витребувано документи відповідно до вимог частин 2-3 ст.53, ст.ст.54,57 Митного кодексу України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомлені, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних віз виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 8) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 9) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (зокрема інформація щодо матеріалу з якого вироблено продукцію).

Крім того, у Рішенні про коригування митної вартості зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст.64 Митного кодексу України.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: вартість офіційного довідника ринку Європи каталогу SCHWАСКЕ- 18200 Євро.

На підставі зазначеного Рішення Київською міською митницею ДФС прийнято Картку відмови у митному оформленні пропуску товарів № 100210/2019/00062.

Не погоджуючись з правомірністю здійснення відповідачем коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Статтею 1 Митного кодексу України (далі - МК, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

За приписами статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу..

Згідно статті 52 МК заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. При цьому декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною 3 цієї статті, зокрема, передбачено право декларанта або уповноваженої ним особи проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти та оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Згідно статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Приписами частини 3 статті 53 МК передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно визначеного переліку.

Статтею 54 МК органи доходів і зборів уповноважено здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 МК визначені чіткі підстави для відмови у митному оформленні товарів, а саме: орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Підстави прийняття Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту визначено статтею 55 МК, згідно якої, рішення приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК описані методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами статті 58 МК метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

З вищенаведених положень вбачається, що орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

При цьому, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

У розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 81047461) та від 19.02.2019 у справі № 826/2312/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 80168941).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, митний орган має право самостійно розраховувати (коригувати) митну вартість заявлених декларантом товарів лише у випадку наявності документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення контролю правильності визначення позивачем митної вартості автомобілю марки OPEL, модель INSIGNIA SPORTS TOURER SW, номер кузовуLGT8EN0F1067787, об`єм двигуна 1956 см3, 2015 року випуску, встановлено, що документи, зазначені у статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, а тому відповідач дійшов висновку, про те, що позивачем заявлено неповні відомості про числові значення складових митної вартості.

Так, у спірному рішенні відповідач зазначив про те, що позивачем не надано до митного оформлення платіжний документ що повинен відповідати вимогам, зазначеним в інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976), яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку; копію митної декларації країни відправлення.

Крім того, відповідачем зазначено, що декларантом не забезпечено відповідно до статті 254 Митного кодексу України переклад документів, поданих до митного оформлення та відсутні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: витрати, понесені на транспортування та страхування оцінюваного транспортного засобу.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 придбав у Закритого акціонерного товариства «Тріс Родікляй» автомобіль марки OPEL, модель INSIGNIA SPORTS TOURER SW, номер кузовуLGT8EN0F1067787, об`єм двигуна 1956 см3, 2015 року випуску, що підтверджується відомостями рахунку-фактури (інвойсу) серія TR №0082 від 17.11.2018, вартістю 7000,00 євро ( т.1, а.с.27-28).

Відповідно до відомостей квитанції про приймання грошей від 17.11.2018 серія TSC3 0213164, за транспортний засіб марки OPEL, W0LGT8EN0F1067787, TR0082 сплачено в сумі 7000,00 євро.

Отже, за викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не взяв до уваги відомості про те, що позивачем було здійснено оплату за товар транспортний засіб готівкою.

Водночас, Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті , яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Приписами пункту 1.3 Інструкції обумовлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов`язкові для виконання ними.

За наведених обставин, відповідачем безпідставно було зазначено у рішенні про коригування митної вартості товарів про те, що декларантом не надано платіжний документ що повинен відповідати вимогам, зазначеним в інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976), яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку, оскільки розрахунок за товар, який підлягав розмитненню був оплачений нерезиденту саме готівкою в сумі 7000 євро.

Отже, оскільки розрахунок через фінансову установу не здійснювався, позивач був позбавлений об`єктивної можливості надати митному органу банківські чи інші платіжні документи на підтвердження оплати вартості автомобілю.

При цьому, діючим законодавством не передбачено обов`язкову умову оплати вартості придбаного товару лише у безготівковій формі. До того ж положення ч. 2 ст. 53 МК прямо передбачають можливість підтвердження митної вартості товарів іншими платіжними та/або бухгалтерськими документами, що підтверджують вартість товару (іншими ніж банківські платіжні документи).

Тому підстава прийняття оскаржуваних рішень, що полягає у невідповідності платіжних документів, що підтверджують готівкову оплату вартості товару, здійснену на території іншої держави, положенням інструкції, яка регулює безготівкові розрахунки на території України не може вважатися обґрунтованою. Доводи відповідача про відсутність можливості ідентифікувати надане платіжне доручення з оцінюваним транспортним засобом спростовуються матеріалами справи, оскільки в квитанції серія TSC№ 0213164 від 17.11.2018 зазначено, що сплачується сума в розмірі 7000 євро саме за OPEL INSIGNIA з номером кузовуLGT8EN0F1067787. Ці ж самі відомості ідентифікуючі ознаки автомобіля відображено і в рахунку-фактурі (інвойсі) № 0082 від 17.11.2018.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача платіжних документів, суд зазначає, що аналізуючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості документи, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

Так, Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 72290108) зазначив, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Щодо посилань відповідача на незабезпечення позивачем перекладу документів, поданих до митного оформлення, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.

Разом з тим дана стаття надає право митному органу вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, однак тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано пояснень стосовно того, чому литовська мова, якою були складені надані позивачем документи, не була розцінена в якості іноземною мови міжнародного спілкування. Крім того, відповідачем не було надано доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою про необхідність надання перекладу на українську мову документів, які були подані до митного оформлення, з обґрунтуванням необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).

У зв`язку з цим, суд ставиться критично до позиції відповідача щодо не підтвердження позивачем митної вартості товару у зв`язку з ненаданням ним перекладу українською мовою відповідних документів.

Стосовно доводів відповідача про ненадання копії митної декларації країни відправлення суд зазначає, що до позовної заяви позивачем додано копію митної декларації країни відправлення. У відзиві відповідач зазначає, що до матеріалів митного оформлення експортна декларація була надана, однак без дати проведення митного оформлення та відміток митних органів країни експортера, що не підтверджує здійснення митного оформлення за даною митною декларацією.

Однак, на наявній в матеріалах справи копії митної декларації зазначено дату її видачі - 18.11.2018, вказано штрих-код та код митної установи, яка її видала. Крім того, на копії вказаного документу міститься відбиток печатки Волинської митниці ДФС «Під митним контролем», датований 15.12.2018, посадова особа - № 412.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача як про ненадання копії митної декларації крани відправлення, так і про відсутність в ній всіх необхідних реквізитів.

Щодо ненадання позивачем відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, а саме витрати, понесені на транспортування та страхування оцінюваного транспортного засобу суд приходить до наступного висновку.

Як зазначалося позивачем, договір страхування транспортного засобу ним не укладався, а тому відповідних витрат ним понесено не було, а також ним не було понесено витрат на транспортування.

Що розуміється під терміном «транспортування» у Митному кодексі України не вказано.

У національному законодавстві поняття цього терміну розкривається лише у Правилах повітряних перевезень вантажів, затверджених наказом Державіаслужби № 186 від 14.03.2006. Відповідно до цих Правил «транспортування (або перевезення)- окрема послуга або будь-яка комбінація послуг, що надаються перевізником (або від його імені). Якщо інше не встановлено в цих Правилах, під терміном "транспортування" слід розуміти перевезення вантажів, що здійснюється відповідно до договору перевезення…

Транспортування морським (річковим) транспортом - товарів морським чи річковим транспортом, включаючи період, коли товари перебувають на судні під контролем перевізника як перевізника морським (річковим) транспортом.

Транспортування наземним транспортом - транспортування товарів автомобільним чи залізничним транспортом, включаючи період, коли товари перебувають на транспортному засобі під контролем перевізника як перевізника наземним транспортом.»

Доводи позивача про те, що придбаний ним автомобіль був у справному стані, відповідачем не спростовувалися, а тому відсутні будь-які докази укладення позивачем чи в інтересах позивача договору транспортування (перевезення) придбаного ним товару.

Отже, висновки митного органу про відсутність відомостей, що підтверджують витрати, понесені на транспортування та страхування товару, є необґрунтованими.

Також судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів вказано про те, що джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: база даних SCHWАСКЕ і саме на підставі цієї бази даних митним органом зроблено висновок про вартість автомобіля в розмірі 18200 євро. Аналогічні доводи відповідачем зазначено і у відзиві.

В ухвалі про відкриття провадження у цій справі від 27.03.2019 судом зазначено про витребування у відповідача інформації з електронного каталога-довідника SCHWACKE, яка була використана при визначенні митної вартості автомобіля.

Проте відповідачем проігноровано ці вимоги суду і вказану інформацію суду надано не було.

Тобто, жодного документального підтвердження визначення вартості товару в розмірі 18200 євро відповідачем до суду надано не було.

До того ж відповідачем долучено до позову звіт № 760-18 від 28.12.2018 про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні транспортного засобу, складений спеціалізованою експертною організацією, в ході складання якого також враховувалася інформація, наявна в каталозі (довіднику) SCHWACKE. Вартість транспортного засобу, відповідно до цього звіту складає 11 261 євро, що значно нижче, ніж вартість, встановлена відповідачем. Вказаний звіт подавався до митного органу для митного оформлення разом з іншими документами, проте не був прийнятий до уваги відповідачем.

Також суд зазначає, що статтею 57 МК описані методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч. 3 ст. 57 МК кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Проте, в заявах по суті справи, поданих відповідачемё відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості застосування при визначенні митної вартості товару, придбаного позивачем наступних, передбачених ст. 57 МК способів визначення митної вартості:

- за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

- на основі віднімання вартості;

- на основі додавання вартості (обчислена вартість).

Таким чином, відповідачем не надано суду обґрунтованих пояснень правомірності застосування у спірній ситуації саме резервного методу визначення митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд не може погодитися із правильністю визначення Київською міською митницею ДФС митної вартості спірного транспортного засобу за резервним методом з огляду на приписи частини 3 статті 58 МК.

Крім того, відповідачем не спростовано доводи позивача про правомірність визначення ним митної вартості за основним методом.

За приписами частини 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), яким було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку..

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності прийнятого ним рішення про коригування митної вартості № UA100210/2019/000019/2 від 11.01.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації № UA100210/2019/00062.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1536,00 грн., що підтверджується відомостями квитанції №0.9.1 від 18.03.2019.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці ДФС № UA100210/2019/00062.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС № UA100210/2019/000019/2 від 11.01.2019.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (; місцезнаходження: 03124, м. Київ, б-р Гавела Вацлава, 8-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.