Справа № 140/6869/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6869/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Шопік М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Тарасенко О.В.,

представника відповідача Забожчук О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Луцьк справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу №124 о/с від 13.04.2020 По особовому складу, в частині звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області, поновлення на роботі, стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач в період з 24.09.1993 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 у Головному управлінні Національної поліції у Волинській області. Наказом начальника ГУ НП у Волинський області від 13.04.2020 №124 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII (за власним бажанням).

Позивач вважає наказ начальника ГУ НП у Волинській області №124 о/с від 13.04.2020 щодо звільнення її з поліції за власним бажанням незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення про звільнення за власним бажанням було прийнято проти її волі на підставі рапорту від 06.03.2020, написаному під тиском, у якому позивач зазначила підставу звільнення через хворобу відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VlII. Крім того, з 04.03.2020 по день винесення наказу про звільнення позивач перебувала на лікарняному, а відтак із рапортом про звільнення її за власним бажанням до відповідача не зверталася.

У зв`язку із чим, просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Волинській області №124 о/с від 13.04.2020 щодо звільнення її з поліції за власним бажанням.

Ухвалою суду від 22.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила та просила в їх задоволенні відмовити повністю, оскільки процедура звільнення позивача зі служби в Національній поліції за власним бажанням проведена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вважає необґрунтованими посилання позивача на встановлену статтею 40 КЗпП України заборону звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника з огляду на те, що така заборона розповсюджується на звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, визначених частиною першої статті 40 КЗпП України (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), в той час як ОСОБА_1 була звільнена зі служби в поліції за власним бажанням згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ.

Крім того, на думку відповідача, жодних доказів того, що така заява була позивачем написана під тиском керівництва, останньою надано не було.

А відтак, законних підстав для скасування наказу ГУНП у Волинській області від 13.04.2020 №124о/с в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) ГУНП у Волинській області та її поновлення в поліції немає.

У додаткових поясненнях до відзиву представник відповідача зазначає, що звільнення поліцейського зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII можливе лише за наявності рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Проте, з моменту подання до ГУНП у Волинській області рапорту про звільнення від 06.03.2020, який передував направленню на медичний огляд та до моменту звільнення з 14,04.2020 позивач до ГУНП із заявами, рапортами, листами тощо, з проханням не розглядати поданий нею раніше рапорт, а свідоцтво про хворобу з постановою ВЛК про визнання позивача непридатною до подальшої служби в поліції до ГУНП не надходило.

А тому, приймаючи рішення про звільнення позивача за власним бажанням, ГУНП у Волинській області діяло обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з дотриманням норм законодавства України.

Ухвалою суду від 09.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, до розгляду по суті на 11:00 30.09.2020.

В судовому засіданні 12.10.2020 позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, заслухавши покази свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.09.1993 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України.

У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, з 07.11.2015 ОСОБА_1 була прийнята на службу в Національну поліцію України та прийняла Присягу працівника Національної поліції.

26.09.2016 наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області №287 о/с, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області.

13.04.2020 начальником ГУ НП у Волинський області Крошко ІО.О. видано наказ №124 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції па підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII (за власним бажанням).

Вислуга на день звільнення складає: в календарному обчисленні - 26 років 06 місяців 19 днів (служба в ОВС - 22 роки 01 місяць 12 днів, служба в поліції 04 роки 05 місяців 07 днів).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з точки зору дотримання законодавчих підстав та встановленої процедури звільнення поліцейських з посади, суд врахував таке.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Так, частиною першою ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Приписами статті 58 Закону №580-VIII визначено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

На підставі ч. 2 ст.56 Закону №580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Частинами 3-5 ст.59 Закону №580-VIII встановлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

У пункті 2 розділу III Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, передбачено, що підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Документами з питань проходження служби є: 1) рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; 2) подання про призначення на посаду; 3) подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення (Перелік документів з питань проходження служби, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235).

Підстави звільнення зі служби в поліції врегульовані ст.77 Закону №580-VIII.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

За приписами частини 2 статті 77 Закону України №580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Отже, статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України, при цьому, підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції є її рапорт від 06.03.2020.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.03.2020 позивач особисто написала рапорт про звільнення зі служби в поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 14 квітня 2020 року.

Зазначений рапорт містить погодження начальника ГУ НП у Волинській області полковника поліції Ю. Крошко від 06.03.2020 з записом «До наказу».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Отже, звільнення поліцейського зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII можливе лише за наявності рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до частини 9 статті 95 Закону України №580-VIII, поліцейські зобов`язані щороку проходити комплексний медичний огляд (диспансеризацію), а за необхідності - цільові медичні огляди, психофізіологічні обстеження і тестування в порядку, визначеному Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, Міністерством внутрішніх справ України винесено наказ «Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС» від 03.04.2017 №285 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 р. за № 559/30427) (далі іменується - Положення №285).

Відповідно до пункту 1 розділу VI «Проведення лікарської експертизи поліцейським» Положення №285, лікарська експертиза поліцейським здійснюється в порядку та з урахуванням вимог, зазначених у розділі III цього Положення.

Згідно правилами пункту 16 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення №285, до направлення ВЛК на стаціонарне обстеження додається Акт дослідження стану здоров`я (далі - Акт дослідження) (додаток 5). Після проведеного обстеження заповнений Акт дослідження завіряється підписами начальника закладу охорони здоров`я і лікаря, що проводив обстеження, та скріплюється печаткою цього закладу. Акт дослідження розглядається з урахуванням усіх даних про стан здоров`я і фізичного розвитку та є додатковим матеріалом при прийнятті остаточного експертного рішення ВЛК щодо придатності особи до служби або навчання. і

Відповідно до пункту 19 розділу III «Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи» Положення №285, постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.

Про прийняте рішення ВЛК інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командира військової частини (пункт 19).

Пунктом 15 розділу IX Положення №285 передбачено, що свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно.

Таким чином, рішення ВЛК про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати звільненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №817/1670/17.

Судом встановлено, що з моменту подання позивачем до ГУНП у Волинській області рапорту про звільнення від 06.03.2020, який передував направленню ОСОБА_1 на медичний огляд та до моменту її звільнення - 14.04.2020, свідоцтво про хворобу з постановою ВЛК про визнання позивача непридатною до подальшої служби в поліції до ГУНП у Волинській області не надходило.

Також, з моменту подання до відповідача рапорту про звільнення та до моменту винесення наказу про звільнення, позивач до відповідача із заявами, рапортами, листами тощо, з відкликанням раніше поданого рапорту про звільнення не зверталася.

Порядком підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, передбачено, що підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Документами з питань проходження служби є: 1) рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; 2) подання про призначення на посаду; 3) подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення (Перелік документів з питань проходження служби, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235

Таким чином у відповідача були відсутні правові підстави не розглядати поданий позивачем рапорт на звільнення.

Крім того, 13.04.2020 відповідачем було направлено запити до Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні та щодо проходження нею військово-лікарської комісії.

Згідно відповіді Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області від 13.04.2020 №33/23-374 встановлено, що позивач 04.03.2020 зверталась в поліклініку лікарні ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області та була госпіталізована в стаціонарне відділення, де перебувала на лікуванні до 20.03.2020. В подальшому з 21.03.2020 по 13.04.2020 позивач перебувала на амбулаторному лікуванні. Також, з відповіді Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області встановлено, що ОСОБА_1 упродовж 2020 року медичну комісію не проходила.

Відтак, на момент винесення наказу ГУНП у Волинській області від 13.04.2020 №124 о/с не існувало правових підстав для звільнення позивача через хворобу.

Дані обставини, також підтверджуються показами допитаного в судовому засіданні в якості свідка - начальника УКЗ ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 пояснив, що за відсутності (станом на час винесення наказу про звільнення) рапорту позивача про відкликання попереднього рапорту, а також у зв`язку із відсутністю рішення військово-лікарської комісії щодо непридатності позивача до служби в поліції, відповідачем вирішено реалізувати рапорт позивача від 06.03.2020, шляхом прийняття наказу від 13.04.2020 №124 о/с По особовому складу про звільнення ОСОБА_1 з 14.04.2020 за власним бажанням.

Свідок ОСОБА_2 зазначив, що рапорт від 06.03.2020 на звільнення з 14.04.2020, через хворобу, позивач писала добровільно, про будь-які обставини щодо тиску на позивача з боку керівництва чи інші дії, що могли спонукати позивача на написання рапорту від 06.03.2020 йому не відомо.

Верховний Суд України у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1269цс 16 висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

В свою чергу, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Оскільки у поданому рапорті ОСОБА_1 самостійно визначила бажану дату свого звільнення з поліції та рапорт містить погодження керівника ГУНП у Волинській області, суд вважає, що сторони досягли взаємної домовленості на припинення трудового договору з визначеної позивачем дати.

Одночасно суд зазначає, що в заяві про звільнення ОСОБА_1 вказано, як дату складення заяви так і дату звільнення зі служби, яку самостійно визначено позивачем.

При цьому, як встановлено судом, до ГУ НП у Волинській області рапорту ОСОБА_1 щодо відкликання рапорту про звільнення від 06.03.2020 не надходило, так-як і не надходило рішення військово-лікарської комісії щодо непридатності позивача до служби в поліції.

У зв`язку із чим, ГУ НП у Волинській області рапорт ОСОБА_1 від 06.03.2020 реалізовано шляхом видання наказу від 13.04.2020 №124 о/с По особовому складу про звільнення ОСОБА_1 із 14 квітня 2020 року на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII (за власним бажанням).

В матеріалах справи наявний рапорт від 13.04.2020 року ОСОБА_1 про надання відпустки.

Згідно наявного в матеріалах справи рапорту начальника УКЗ ГУНП у Волинській області Павла Мартинюка від 13.04.2020 року адресованого Начальнику Головного управління Національної поліції у Волинській області Ю.Крошко, вбачається, що рапорт від 13.04.2020 року ОСОБА_1 надійшов до відповідача після підписання та реєстрації оспорюваного наказу на звільнення від 13.04.2020 року.

На вказаний рапорт відповідачем було надано письмову відповідь від 22.04.2020 року про відсутність можливості у наданні відпустки у зв`язку із переведенням особового складу на посилений варіант службової діяльності, відповідно до наказу НПУ від 17.03.2020 року № 220.

Водночас, суд відхиляє твердження позивача, що її рапорт про звільнення від 06.03.2020 був написаний під тиском та за вказівкою керівництва, оскільки на підтвердження таких доводів позивачем не надано суду належних та допустимих доказів.

Окрім цього, суд зауважує на необґрунтованість відсилань позивача до приписів ч.3 ст.40 КЗпП України, відповідно до яких не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, оскільки вказана норма Кодексу законів про працю України регулює трудові відносини у разі розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Натомість, у даних спірних правовідносинах має місце звільнення позивача за власним бажанням, а відтак приписи частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України не поширюються на дані спірні правовідносини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАСУ зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачами доведено суду правомірність та підставність прийнятого наказу, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, Закону України Про національну поліцію, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області: ; 43025, м.Луцьк, вул.Вінниченка,11.

Суддя Ю.Ю. Сорока

Повний текст судового рішення складено 22.10.2020.