Справа № 440/2172/20
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2172/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сендецької В.О.

представника відповідача - Лазурович С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-33606-17.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на обставини порушення його прав через безпідставну, як на його думку, вимогу відповідача сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску. Пред`явлену заборгованість ОСОБА_1 вважає скасованою, оскільки орган доходів і зборів вирішив скаргу не дотримавшись встановленого абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 30-денного терміну вирішення скарги.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 06 липня 2020 року ця справа направлена Другим апеляційним адміністративним судом до Полтавського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження по справі та надійшла до суду 17 липня 2020 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою суду від 22 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду 06 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

У наданому суду відзиві на позов від 26.08.2020 представником ГУ ДПС України у Полтавській області зазначено, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована у зв`язку зі збільшенням суми недоїмки на 2754,18 грн.

31.08.2020 до суду надійшов відзив Державною податкової службою України на позов, у якому представник ДПС України вказує, що ОСОБА_1 не заявлено жодної вимоги до ДПС України та не обґрунтовано яким чином відповідачем порушено права позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області в судовому засідлані позовні вимоги не визнав.

Суд, заслухавши пояснення представника Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , згідно із свідоцтвом від 24.06.2016 ПТ №1527, має право на зайняття адвокатською діяльністю. Є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що не заперечується позивачем.

27.02.2020 позивач отримав вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-33606-17 в сумі 13473,90 грн з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач 04.03.2020 направив до Державної податкової служби України скарги з вимогою про її скасування.

Рішенням Державної податкової служби України від 09.04.2020 №12788/6/9900-08-06-01-06 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , останню залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-33606-17 - без змін.

Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.10 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" /далі - Закон №2464-VI/.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування /далі - єдиний внесок/ - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3 цієї ж частини, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

В силу положень пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 цієї частини, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Таким чином позивач, який здійснює адвокатську діяльність, несе обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску як самозайнята особа незалежно від обставин не / отримання доходу від такої діяльності.

Суд відхиляє доводи позивача про наявність математичних неточностей, у зв`язку з нарахуванням єдиного внеску у більших розмірах, ніж це передбачено чинним законодавством, з огляду на наступне.

Згідно частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Із розрахунку відповідача та із облікової картки платника податків позивача вбачається, що станом на 20.01.2020 існувала заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску, та становила 13473,90 грн, в тому числі за 4-й квартал 2018 року та 2019 рік.

Положеннями статті 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2018" від 07.12.2017 №2246-VIII, встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня у розмірі 3723,00 грн.

Положеннями статті 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2019" від 23.11.2018 №2629-VIII, встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня у розмірі 4173,00 грн.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати та ставки єдиного внеску за 4 квартал 2018 року по терміну сплати до 21.01.2019 сума щоквартального авансового внеску становила 2457,18 грн (3723,00 грн*0,22=819,06 грн*3 місяці), а за 2019 року по терміну сплати до 20.01.2020 сума щоквартального авансового внеску становила 2754,18 грн (4173,00 грн*0,22=918,06 грн*3 місяці).

Таким чином, контролюючим органом розраховано позивачу єдиний внесок за 4 квартал 2018 року та 2019 рік на підставі норм чинного законодавства та винесено вимогу від 11.02.2020 №Ф-33606-17.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що контролюючим органом рішення про результати розгляду скарги від 04.03.2020 на вимогу 11.02.2020 №Ф-33606-17 прийнято з порушенням строку, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище спеціальним законом, яким визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ.

Крім того, Податковим кодексом України згідно пункту 1.3 статті 1 визначено, що цей Кодекс не регулює питання, зокрема, погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ, у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Аналогічний строк розгляду скарги визначений і в порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу", затвердженого Наказ Мінфіну від 09.12.2015, № 1124 /пункт перший розділу 4/.

Отже, спеціальним законом установлено, що скарга на вимогу про сплату єдиного внеску розглядається, а рішення надсилається протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Із наявного в матеріалів справи рішення про результати розгляду скарг від 09.04.2020 №12788/6/9900-08-06-01-06, судом встановлено, що ДПС України скарги позивача від 04.03.2020 без номера отримано та зареєстровано 10.03.2020 за вх №10007/6 та 11.03.2020 за вх №10239/6.

Рішення про залишення вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-33606-17 ГУ ДПС у Полтавській області залишено без змін, а скарги фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) ОСОБА_1 від 04.03.2020 без задоволення прийнято Державною податковою службою України від 09.04.2020.

З огляду на те, що скарги позивача отримані та зареєстровано 10.03.2020 та 11.03.2020, а відповідь ОСОБА_1 надано 09.04.2020 у останній день розгляду скарги отриманої 10.03.2020, суд вважає, що скаргу позивача розглянуто в межах строку, встановленого чинним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем доведено правомірність спірної вимоги та наявність у відповідача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 4 квартал 2018 року та з 2019 рік.

Водночас позивачем не наведено посилань на обставини та не надано суду доказів, що у своїй сукупності свідчили б про відсутність у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 жовтня 2020 року.

Суддя С.С. Бойко