Справа № 540/514/20
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/514/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

представника позивача - Кермача А.І.,

представника відповідача - Яцемирського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 08.11.2017 р. №,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 11.10.2017 року на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу І, п. 76.1 та п. 76.2 ст. 76 розділу II Податкового кодексу України уповноваженою особою Головного управління ДФС у Херсонській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати до бюджету єдиного податку.

За результатами перевірки складено акт № 2660 від 11.10.2017, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення п. 295.1 ст.295 глави І розділу XIV Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_1 не сплачено (несвоєчасно сплачено) суму податкового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб протягом граничних строків нарахування за березень 2016 рік, березень та квітень 2017 року, за що передбачена відповідальність п.122.1 ст. 122 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки № 2660 від 11.10.2017 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2017, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у сумі 700 грн. 02 коп.

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Під час своєї підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 належно здійснювала сплату авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця, що підтверджуються квитанціями.

19.03.2016 року сплачено через AT "ОЩАДБАНК" суму єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 248 грн. 05 коп. (квитанція № 179).

20.03.2017 року сплачено через AT "ОЩАДБАНК" суму єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 576 грн. 00 коп. (квитанція № 59).

20.04.2017 року сплачено через AT "ОЩАДБАНК" суму єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 576 грн. 00 коп. (квитанція № 91).

У вказаних квитанціях у графі "призначення платежу" зазначено: "єдиний податок з фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 ".

Вказані квитанції підтверджують факт подання їх ФОП ОСОБА_1 , одержання та виконання банком 19.03.2017, 20.03.2017, 20.04.2017.

Згідно з пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України , якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Здійснення ФОП ОСОБА_1 сплати податку у перший робочий день після вихідного свідчить про недопущення ним порушення правил сплати (перерахування) податку та відсутність підстав для притягнення за це до відповідної відповідальності.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08.11.2017 року за № ;

- стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 14714,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 840,80 грн. судових витрат на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.02.2020 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 25.03.2020 року.

18.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що відповідно до п. 295.1 ст. 295 ПКУ, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

На підставі ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

З долучених позивачем до матеріалів справи квитанцій вбачається, що сплата коштів позивачем здійснювалась через термінал у післяопераційний час. Тобто позивачем свідомо обрано такий спосіб сплати коштів, у який вони б не могли бути зараховані на відповідні рахунки казначейства у встановлений законом строк.

Відповідачем проведено камеральну перевірку, якою було встановлено порушення строків сплати грошових зобов`язань з єдиного податку, за результатами якої було винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач зазначає, що гонорар адвоката у сумі 14714 грн. не є співрозмірним зі складністю справи виходячи з того, що ціна позову складає 700,02 грн., а оскаржуваним ППР встановлено лише три випадки несвоєчасної сплати грошових зобов`язань.

25.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що у копіях квитанції про сплату єдиного соціального внеску не має жодного словосполучення "у післяопераційний час", тобто відповідач маніпулює фактами та намагається вести в оману суд.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем свідомо обраний такий спосіб сплати коштів, у який вони б не могли бути зараховані на відповідні рахунки казначейства у встановлений законом строк, позивач зазначає, що авансовий внесок був здійснений не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Щодо понесений витрат на правничу допомогу, позивач зазначає, що відповідно до змісту позовних вимог був наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс/понесе, у зв`язку із розглядом справи, а також договір про надання правової допомоги.

На виконання вимог пункту 4 договору про надання правової допомоги надано докази підтвердження правничих послуг, а саме: акт прийому-передачі наданих послуг по договору від 25.02.2020 про надання правової допомоги (правничих послуг) від 16.03.2020 та прибутковий касовий ордер від 16.03.2020 № 1/16-03.

Ухвалою суду від 25.03.2020 року зупинено провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

12.10.2020 року поновлено провадження в адміністративній справі.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

На підставі п.п. 20.1.4, 20.1.18, 20.1.19 п.20.1 ст.20 та п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI старшим державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних та єдиного внеску території обслуговування Херсонської ОДПІ управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Херсонської області Курієнко Світланою Владиславівною, проведена камеральна перевірка картки особового рахунку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питання дотримання встановлених чинним законодавством граничних строків сплати узгоджених податкових зобов`язань з єдиного податку за період з 20.03.2016 по 20.04.2017, за результатами якої складено акт від 11.10.2017 року № 2660 "Про результати камеральної перевірки повноти та своєчасності сплати до бюджету єдиного податку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.03.2016 по 20.04.2017".

Перевіркою встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, відповідно до якого виявлено несвоєчасну сплату єдиного податку за період з 20.03.2016 по 20.04.2017.

08.11.2017 року ГУ ДФС у Херсонській області винесено податкове повідомлення-рішення № , відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50 % у сумі 700,02 грн. за платежем "Єдиний податок з фізичних осіб".

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Згідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, та платник податку несе відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податку та дотримання вимог податкового законодавства.

Згідно з ст.31 Податкового кодексу України строком сплати податку та зборів визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеного податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиної податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Згідно з п. 295.2 ст. 295 Податкового кодексу України, нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється органами державне податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної

ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Згідно з пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

У статті 5 Європейської конвенції про обчислення строків (№076) від 16.05.1972, визначено, що підписаною державами - членами Ради Європи, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quern (для цілей цієї Конвенції термін dies ad quern означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

Вимогами пункту 32 статті Податкового кодексу України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм податкового законодавства відповідає й основним засадам податкового права, проголошеним у статті 4 Податковою кодексу України

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 (справа № 820/1867/17).

Загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України та відповідальність суб`єктів переказу встановлено Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-ІІІ від 05.04.2001 (далі Закон - № 2346-ІІІ).

Згідно з п. 1 ст. 8 Закону № 2346-ІІІ банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючою банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати

доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 8.4 ст. 8 Закону № 2346-ІІІ визначено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.

Таким чином, платіжні доручення клієнтів виконуються банком протягом цього ж робочого дня або не пізніше наступного робочою дня і не можуть перевищувати два операційні дні для внутрішньобанківською переказу коштів, а для міжбанківського переказу коштів не можуть перевищувати три операційні дні або в інші строки, якщо це передбачено в договорі.

Згідно до ст. 24 Закону № 2346-ІІІ передбачено, що подання ініціатором до банку або іншої установи - члена платіжної системи документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі здійснюється протягом операційного часу. Реквізити документів на переказ готівки та особливості їх оформлення встановлюються Національним банком України. При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - члена платіжної системи їй відповідним чином оформленою квитанцією.

Обов`язок сплати податкового зобов`язання в разі внесення суми готівкових коштів через касу банку для подальшого переказу на рахунок органу казначейської служби є виконаним з моменту прийняття до виконання банком документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи.

Відповідно до п. 27.1 ст.27 Закону міжбанківський переказ здійснюється шляхом:

1) проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в Національному банку України;

2) проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.

Згідно до п.1.19 ст.1 Закону міжбанківський розрахунковий документ - документ на переказ, сформований банком на підставі розрахункових документів банку, клієнтів та документів на переказ готівки або виконавчого документа;

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала сплату авансового внеску:

19.03.2016 року через AT "ОЩАДБАНК" відповідно до квитанція № 179 на суму єдиного податку з фізичних осіб 248 грн. 05 коп.;

20.03.2017 року через AT "ОЩАДБАНК" відповідно до квитанції № 59 на суму єдиного податку з фізичних осіб 576 грн. 00 коп.;

20.04.2017 року через AT "ОЩАДБАНК" відповідно до квитанції № 91 на суму єдиного податку з фізичних осіб 576 грн. 00 коп.

У вказаних квитанціях у графі "Призначення платежу" зазначено: "єдиний податок з фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 ".

Авансовий внесок єдиного податку в сумі 248 грн. 05 коп. терміном сплати до 20.03.2016 (неділя) був сплачений 19.03.2016 (субота), що підтверджується квитанцією №179.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 у строки встановлені п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України здійснила сплату єдиного податку шляхом здійснення авансового внеску.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 1, 2 ст.77 КАС України).

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення вказаної статті, судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 25.02.2020 року № 25/02-20, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серія ХС № 158314 від 12.10.2020 року, акт прийому-передачі наданих послуг по договору № 25/02-20 від 25.02.2020 року про надання правової допомоги (правничих послуг) від 16.03.2020 року, прибутковий касовий ордер № 1/16-03 від 16.03.2020 року на суму 14714,00 грн.

Відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги № 25/02-20від 25.02.2020 року розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, визначається за домовленістю сторін, виходячи з досвіду адвоката, його кваліфікації, персонального попиту на допомогу конкретного адвоката, складності справи, її тривалості, важливості питання, що вирішується для клієнта, фінансових можливостей та матеріального стану клієнта.

До складу витрат на оплату правничої допомоги відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг по договору № 25/02-20 від 25.02.2020 року про надання правової допомоги (правничих послуг) від 16.03.2020 року включено: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, консультація та узгодження правової позиції (1,5 год.) - 1576,50 грн., правовий аналіз наданих клієнтом документів та розроблення подальшої стратегії захисту (1,5 год.) - 1576,50 грн., складання позовної заяви (5 год.) - 5255,00 грн., підготовка додатків до позовної заяви (1 год.) - 1051,00 грн., правовий аналіз відзиву на позовну заяву (1 год.) - 1051,00 грн., правовий аналіз доказів, які надані відповідачем по справі (1 год.) - 1051,00 грн., підготовка відповіді на відзив на позовну заяву (2 год.) - 2102,00 грн., направлення відповіді на відзив на позовну заяву учасникам судового процесу (1 год.) - 1051,00 грн.

Оскільки справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з огляду на незначну складність спору та невеликий обсяг доказів, не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, суд приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 7357,00 грн.

Зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, консультація та узгодження правової позиції, правовий аналіз наданих клієнтом документів та розроблення подальшої стратегії захисту, складання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви не має перевищувати 5255,00 грн. Також суд вважає витрати на правовий аналіз відзиву на позовну заяву, правовий аналіз доказів, які надані відповідачем по справі, підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, направлення відповіді на відзив на позовну заяву учасникам судового процесу не мають перевищувати 2102,00 грн.

Керуючись ст. 9, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08.11.2017 року за №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) за рахунок його бюджетним асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) за рахунок його бюджетним асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7357 (сім тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19 жовтня 2020 р.

Суддя С.О. Варняк

кат. 111030200