Справа № 480/4377/20
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Справа № 480/4377/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4377/20 за позовом ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Телок Натілії Анатоліївни про стягнення виконавчого збору від 22.06.2020 року ВП№ 62388759.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки постанова Сумського апеляційного суду від 24 липня 2019 року в справі №592/15556/18 виконувалася нею в добровільному порядку. Так, зважаючи на той факт, що 05.07.2020 року повинно було відбутися побачення з дитиною, позивачем 03.07.2020 р. до Ковпаківського ВДВС у м. Суми ПН-СХ МРУМЮ (м. Суми) було подано заяву про добровільне виконання рішення та місце знаходження дитини, в якій вона повідомила, що не ухиляється від добровільного виконання вищезазначеного рішення та не має намірів чинити перешкоди для побачень сина з батьком. Крім того, у заяві позивач зазначила, що зважаючи на наявність карантинних обмежень та швидкість розповсюдження СОVID-19, з метою мінімізації загрози для здоров`я дитини та у зв`язку з тим, що в рішенні суду не було встановлено місця проведення побачень з дитиною для убезпечення від ризику життя та здоров`я ОСОБА_2 вона може забезпечити побачення з дитиною за місцем його фактичного знаходження. Заява з аналогічним змістом була надіслана ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку та через додаток-месенджер «Viber». В телефонній розмові ОСОБА_3 вказав, що прибуде для побачення з дитиною у визначений судом час проте 05.07.2020 року для побачення з сином не з`явився. Враховуючи, що рішення суду виконується нею у добровільному порядку, то стягнення виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 22.06.2020р. є передчасним та необґрунтованим, що свідчить про її невідповідність критеріям правомірності, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, та обумовлює необхідність скасування.

Ухвалою від 20.07.2020р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

28.07.2020р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.20-23), в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Разом з цим, у даній справі рішення про закінчення виконавчого провадження ще не прийнято. Крім того, факт того, що рішення суду не було виконане боржником до відкриття виконавчого провадження спростовується тим, що звернення стягувана із заявою про примусове виконання рішення підтверджує те, що рішення у добровільному порядку не виконується (при цьому, будь-які докази «зловживання» стягувачем своїми правами відсутні); момент такого звернення, а саме: майже через рік після видачі виконавчого документа (31.07.2019), що свідчить про те, що у боржника був достатній час для забезпечення добровільного виконання рішення, який використаний не був; дата подачі боржником заяви про добровільне виконання рішення (03.07.2020, майже ніж через рік після видачі виконавчого документа).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.06.2020р. на підставі заяви стягувача виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62388759 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ковпаківським районним судом міста Суми 31.07.2019р. у справі № 592/15556/18, про встановлення ОСОБА_3 порядку участі у вихованні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень 1 та 3 неділі місяця з 13год.00хв. до 18год.00хв. та на наступний день після народження дитини без присутності матері дитини (а.с.25-26,38-39).

Того ж дня виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10476,00 гри, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 272,28 гривень (а.с.4,27-28).

01.07.2020р. виконавцем винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій на території, підвідомчій іншому органу державної виконавчої служби (а.с.30).

01.07.2020р. від ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він повідомив, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з бабусею (а.с.29).

08.07.2020р. держаним виконавцем складено акт, згідно з яким державним виконавцем був здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з чого встановлено, що дитина ОСОБА_2 , 25.03.2014р. на даний час перебуває у бабусі за вищезазначеною адресою на період карантину, фактичне місце проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.32).

09.07.2020р. на адресу Ковпаківського ВДВС у м. Суми Пн-СхМРУМЮ (м. Суми) надійшли матеріали з виконання вищевказаного доручення (а.с.31).

10.07.2020р. до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення та місце знаходження дитини, в якій вона зазначила, що не ухиляється від добровільного виконання вищезазначеного рішення та не має намірів чинити перешкоди для побачень сина з батьком, а також те, що зважаючи на наявність карантинних обмежень та швидкість розповсюдження СОVID-19, з метою мінімізації загрози для здоров`я дитини та у зв`язку з тим, що в рішенні суду не було встановлено місця проведення побачень з дитиною для убезпечення від ризику життя та здоров`я ОСОБА_2 вона може забезпечити побачення з дитиною за місцем його фактичного знаходження (а.с.33-34).

14.07.2020р. виконавцем здійснено вихід за адресою мешкання боржника, зазначеною у виконавчому документі ( АДРЕСА_2 ), та встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, а проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.36).

Того ж дня виконавцем здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3 , за результатами якого встановлено, що боржник проживає за цією адресою, однак ОСОБА_2 (дитина, з якою рішенням суду встановлено графік побачень) на період карантину та канікул проживає у бабусі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

Актом державного виконавця від 21.07.2020р. з урахуванням положень ст.64 Закону України «Про виконавче провадження» на період карантину та літніх канікул визначено місце побачення стягувача - ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40).

21.07.2020р. виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Сумського районного відділу державної виконавчої служби Пн-СхМРУМЮ Суми), яка 24.07.2020 була скасована постановою начальника Ковпаківського ВДВС у м. Суми Пн-СхМРУМЮ (м. Суми) (а.с.50-52).

Дорученням начальника Ковпаківського ВДВС у м. Суми Пн-СхМРУМЮ (м. Суми) від 24.07.2020р. виконавче провадження № 62388759 передане на виконання заступнику начальника відділу Матросову Р.Ю., яким 24.07.2020р. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження до свого провадження (а.с.65-68).

Того ж дня сторонам виконавчого провадження направлено виклик про з`явлення до виконавця з метою вирішення питання про визначення місця побачення з дитиною (а.с.69).

27.07.2020р. виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у постанові виконавця від 22.06.2020 № 62388759, відповідно до якої виправлено помилку у розмірі виконавчого збору, який підлягає стягненню, відтак з боржника підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 94446грн.(а.с.73).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з правомірності оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки остання винесена у повній відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час дії спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2020р. за виконавчим листом № 592/15556/18, виданим Ковпаківським районним судом міста Суми 31.07.2019р., встановлено ОСОБА_3 порядок участі у вихованні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень 1 та 3 неділі місяця з 16-00 год. до 19-00 год. та на наступний день після дня народження дитини у присутності матері ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я і режиму сну дитини та інших обставин, що мають істотне значення.

За визначенням ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Водночас, згідно з частиною 3 цієї статті, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Слід відмітити, що державний виконавець в силу ч.4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" повинен одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести і постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 закріплено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження". Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз положень статей 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення, а питання про стягнення виконавчого збору виконавець повинен вирішити одночасно з відкриттям виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є безумовним обов`язком державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Такий спосіб дій державного виконавця передбачено безпосередньо вищенаведеними нормами права.

Враховуючи, що відповідачем по справі є суб`єкт владних повноважень, який відповідно до п.1 ч.2 ст.2 КАС України позбавлений можливості діяти в інший спосіб ніж визначено законом, не зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, зважаючи на будь-які обставини, буде слугувати підставою для висновку про недотримання державним виконавцем встановленої законом процедури відкриття виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що судове рішення виконувалося нею в добровільному порядку, а також на те, що зважаючи на наявність карантинних обмежень та швидкість розповсюдження СОVID-19, з метою мінімізації загрози для здоров`я дитини та у зв`язку з тим, що в рішенні суду не було встановлено місця проведення побачень з дитиною для убезпечення від ризику життя та здоров`я ОСОБА_2 вона може забезпечити побачення з дитиною за місцем його фактичного знаходження, про що повідомила ВДВС у відповідній заяві, суд вважає, що це не є визначеними законом обставинами, які можуть слугувати підставою для звільнення боржника ОСОБА_1 від сплати виконавчого збору.

Так, частиною 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 7 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі (ч. 8 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що жоден з цих випадків не мав місця у спірних відносинах.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду у справі № 592/15556/18 не було виконане станом на дату відкриття виконавчого провадження (22.06.2020р.).

Отже, у державного виконавця у спірних відносинах були відсутні підстави для звільнення позивача від сплати виконавчого збору, передбачені ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи, що добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження не відбулось, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та прийнята постанова про стягнення виконавчого збору.

За такого правового регулювання та обставин справи суд вважає, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставною.

Отже, суд приходить до висновку, що при прийняті постанови державного виконавця від 22.06.2020р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, то понесені позивачем судові витрати відповідно до ст.139 КАС України не підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 жовтня 2020 року.

Суддя О.О. Осіпова