Справа № 560/1383/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1383/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І. Суддя-доповідач - Граб Л.С.

19 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі ГУ ДФС у Хмельницькій області), в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2020 № Ф-3023-53 зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 16414,10 грн., з яких 12406,54 грн. - сума недоїмки, 1106,57 грн. - штрафу, 2900,99 грн. - пені;

-визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2020 року № Ф-3023-53 зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17861,48 грн., з яких 12406,54 грн. - сума недоїмки, 1479,61 грн. - штрафу, 3975,33 грн.- пені;

-зобов`язати ГУ ДПС у Хмельницькій області скасувати нараховану недоїмку з ЄСВ у розмірі 16414,10 грн. за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2020 № Ф-3023-53, про що внести відповідну інформацію до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 ;

-зобов`язати ГУ ДПС у Хмельницькій області скасувати нараховану з ЄСВ у розмірі 17861,48 грн. за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2020 № Ф-3023-53, про що внести відповідну інформацію до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21.01.2020 № Ф-3023-53 зі сплати єдиного соціального внеску розмірі 16414,10 грн., з яких 12406,54 грн. - сума недоїмки, 1106,57 грн. - штрафу, 2900,99 грн. - пені;

-визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2020 року № Ф-3023-53 зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17861,48 грн., з яких 12406,54 грн. - сума недоїмки, 1479,61 грн.-штрафу, 3975,33 грн.- пені;

-скасовано суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 у розмірі 16414,10 грн., з яких: 12406,54 грн.-сума недоїмки, 1106,57 грн. - штрафу, 2900,99 грн.-пені;

-скасовано суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 у розмірі 17861,48 грн., з яких: 12406,54 грн.-сума недоїмки, 1479,61 грн. - штрафу, 3975,33 грн.-пені;

-зобов`язано ГУ ДПС у Хмельницькій області відобразити в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування скасованої суми боргу (недоїмки) в розмірі 16414,10 грн.;

-зобов`язано ГУ ДПС у Хмельницькій області відобразити в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування скасованої суми боргу (недоїмки) в розмірі 17861,48 грн.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте подали заяви про розгляд справи без їх участі.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03.11.2011 ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 572, яку з 07.10.2019 зупинено.

21.01.2020 ГУ ДПС у Хмельницькій області відносно позивача сформовано вимогу №Ф-3023-53, згідно якої станом на 31.12.2019 за позивачем рахується заборгованість (недоїмка, штрафи, пеня) зі сплати єдиного внеску в сумі 16414,10 грн., а 14.02.2020-сформовано вимогу №Ф-3023-53 про сплату заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17861,48 грн.

Не погоджуючись із вказаними вимогами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що податкові вимоги №Ф-3023-53 від 21.01.2020 та №Ф-3023-53 від 14.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) прийняті ГУ ДПС у Хмельницькій області необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже є протиправними і підлягають скасуванню.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 за № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VІ).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок)-консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкриті поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників - як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

За змістом абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, Закон №2464-VI встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для його нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець), задля досягнення вищевказаної мети законодавчого запровадження збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Законом №2464-VI встановлено обов`язок сплати такими особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх господарської діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета законодавчого запровадження збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, що перебувають на обліку в органах ДПС як фізичні особи-підприємці, однак, підприємницьку діяльність не здійснюють і доходи від неї не отримують, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а, від 06.05.2020 у справі №400/1622/19, від 10.06.2020 у справі №120/1918/19 та від 19.06.2020 у справі №824/876/19.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги заборгованість по єдиному внеску у позивача за 2017 рік складає 6336 грн., у 2018-9828,72 грн., за шість місяців 2019 року-5508,36 грн.

В той же час, ОСОБА_1 на виконання ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року надав довідку від 07.10.2020 №118, видану ДП "Тепловода" КП "Міськтепловоденергія" Кам`янець-Подільської міської ради, згідно якої останній на підставі наказу від 12.09.2017 № 44-к працює на вказаному підприємстві на посаді юрисконсульта з 14.09.2017 року з повним робочим днем, з оплатою праці згідно штатного розпису.

В свою чергу відповідач, на виконання вищезазначеної ухвали суду, надав суду відомості з інформаційних баз, відповідно до яких ОСОБА_1 в період з квітня 2018 по січень 2020 перебував у трудових відносинах з ДП "Тепловода" КП "Міськтепловоденергія". Підприємство щомісячно перераховувало за позивача єдиний соціальний внесок.

Таким чином, з наданих сторонами доказів з`ясовано, що податковий орган нарахував ОСОБА_1 недоїмку з єдиного соціального внеску, в тому числі за період офіційного працевлаштування як найманого працівника, коли за останнього єдиний соціальний внесок сплачував роботодавець.

Поряд з цим, зважаючи на те, що борг зазначений у вимозі про сплату єдиного внеску вважається сумою узгодженого грошового зобов`язання, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати суми єдиного соціального внеску за періоди коли позивач не був офіційно працевлаштований та був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, а тому вважає за необхідне скасувати спірну вимогу у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що податковий орган не позбавлений права провести перерахунок зобов`язань з єдиного соціального внеску, за виключенням періодів офіційного працевлаштування ОСОБА_1 у порядку та на умовах визначених вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані вимоги є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.