Справа № 640/6624/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6624/20 Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів, невиплачених при звільненні,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора про:

- стягнення з Офісу Генерального прокурора (), правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 42 882, 00 грн. (сорок дві тисячі вісімсот вісімдесят дві грн. 00 коп.);

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (), правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 надбавку за класний чин за період з 25.09.2019 по 20.11.2019 у сумі 4 800, 00 грн. (чотири тисячі вісімсот грн. 00 коп.);

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (), правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ), правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки при звільненні по 10.07.2020. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якої зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Генерального прокурора від 15 листопада 2019 року № 1521ц позивача звільнено з посади з заступника начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України з 20.11.2019 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру"

Також наказано департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

Згідно з розрахунковим листом за жовтень 2019 року позивачу нараховано до виплати: оклад за 22 дні у сумі 9 700,00 грн, надбавка за ОВЗ за 22 дні - 12125,00 грн, доплата за науковий ступінь за 22 дні - 485,00 грн, вислуга прокурорів за 22 дні - 2425,00 грн., премія щомісячна за 22 дні - 18551,25 грн., індекс доходів 2012 - 355,24 грн, всього нараховано 43641, 49 грн; утримано: аванс - 7421,00 грн., виплата зарплати - 27710,40 грн. податок на доходи - 7855,47 грн, військовий збір - 654,62 грн. всього утримано: 43641,49 грн.

Згідно з розрахунковим листом за листопад 2019 року позивачу нараховано до виплати: лікарняні за 5 днів - 8249,50 грн, лікарняні за рахунок соцстраху за 4 днів - 6599, 60 грн., оклад за 11 днів - 5080,95 грн., надбавка за ОВЗ за 11 днів - 6351,19 грн, доплата за науковий ступінь за 11 днів - 254,05 грн, вислуга прокурорів за 11 днів - 1270,24 грн., премія щомісячна за 11 днів - 9717,32 грн., компенсація за невикористану відпустку за 82 дні - 132063, 46 грн., лікарняні за рахунок соцстраху за 5 днів - 8249, 50 грн., індекс доходів 2012 - 186,08 грн., всього нараховано 164135,94 грн; утримано: податок на доходи - 173, 37 грн, військовий збір з лікарн. ФСС - 98,99 грн., аванс -3397,00 грн., виплата зарплати - 14463, 29 грн., перерах. на картки (міжрозр) 102315, 66 грн., податок на доходи - 29371,10 грн., військовий збір з лікарн. ФСС - 123,74 грн., військовий збір - 2239,30 грн., всього утримано: 152182, 45 грн. Борг підприємства на грудень 2019 - 11953, 49 грн.

Згідно довідки про рух коштів по картці АТ "Райффайзен Банк Аваль" дата формування 17.03.2020 року позивачу 24.12.2019 перерахована заробітна плата - 11953, 49 грн.

Відповідно до листа відповідача від 23.12.2020 року № 27/3-917 вих.-20 позивача повідомлено про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги при звільнені.

Вважаючи, що відповідач не виконав приписи законодавства щодо повного розрахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України регулюються Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі Закон №1697-VII), який містить спеціальні норми організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.).

Поряд із цим, порядок розгляду трудових спорів деяких категорій працівників визначено статтею 222 КЗпП України, в якій зазначено, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Таким чином, особливості розгляду трудових спорів зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії регулюються Законом №1697-VII.

Також частиною п`ятою статті 40 КЗпП України встановлено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Норми Закону № 1697-VII, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу законів про працю України.

Такої правової позиції дотримується й Верховний Суд, про що вказано, зокрема у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/276/16, від 26 листопада 2019 року № 824/19/16-а.

Також Верховним Судом у постанові 05 грудня 2019 року у справі № 804/7399/16 висловлено правову позицію, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII однією з умов звільнення прокурора з посади є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

Судом встановлено, що позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII. Тобто звільнення позивача здійснено виключно з підстави, визначеної Законом № 1697-VII.

При цьому, з аналізу положень Закону № 1697-VII встановлено, що цей Закон не передбачає виплати вихідної допомоги у разі звільнення з підстави, визначеної пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

Випадки виплати вихідної допомоги при припинення трудового договору визначені статтею 44 КЗпП України, положеннями якої, серед іншого, визначено, що виплата вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку передбачена при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункту 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України.

З викладеного слідує, що умовою виплати працівникові вихідної допомоги за статтею 44 КЗпП України є звільнення працівника виключно з визначених цією статтею підстав.

Однак, позивача було звільнений виключно з підстави, встановленої пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

Оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом № 1697-VII, яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з Офісу генерального прокурора (), правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 42 882, 00 грн. (сорок дві тисячі вісімсот вісімдесят дві грн. 00 коп.).

Згідно з частинами першою та другою статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами та складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції 1991 року) заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Розділу II. "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнано такими, що втратили чинність норми Закону України "Про прокуратуру" у редакції 1991 року, у тому числі частина перша ст. 49, якою однією зі складових заробітної плати прокурорів визначалась надбавка за класні чини.

Нарахування заробітної плати прокурорів після набрання чинності з 25 вересня 2019 року Закону № 113-IX проводиться без врахування зазначеної надбавки.

За наведеного, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача надбавки за класний чин за період з 25.09.2019 по 20.11.2019 у сумі 4 800, 00 грн.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Нормами Закону України "Про прокуратуру" не визначено строків проведення розрахунку з прокурором при звільненні.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Оскільки Законом № 1697-VII, який є спеціальним у спірних правовідносинах, не врегульовано строк та процедуру виплати належних прокуророві сум при звільненні, суд вважає за необхідне для вирішення спірних правовідносин застосовувати положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як вбачається з розрахункового листа за листопад 2019 року, відповідач при звільненні позивача мав провести з ним повний розрахунок відповідно до законодавства. Проте, борг підприємства на грудень 2019 становив 11953, 49 грн.

Згідно довідки про рух коштів по картці АТ "Райффайзен Банк Аваль" зарахування коштів у розмірі 11953, 49 грн. на картковий рахунок позивача здійснено тільки 24 грудня 2019 року, тобто із затримкою.

Відповідно, за правилами, встановленими статтею 116 КЗпП України, виплата всіх належних при звільненні позивачу сум мала відбутися у день звільнення - 20 листопада 2019 року.

Звільнення позивача з органу прокуратури відбулося з підстави, визначеної пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, що за своїм змістом є розірванням трудового договору з ініціативи власника, а не працівника. Відповідно, визначення дати звільнення працівника віднесено до компетенції роботодавця. Таким чином, відповідач, як роботодавець, при прийнятті наказу про звільнення позивача та визначення дати його звільнення мав зважати на необхідність дотримання ним законодавчо встановленої процедури звільнення, у тому числі й щодо проведення повного розрахунку у день звільнення працівника.

Зволікання відповідача призвели до порушення ним встановленого статтею 116 КЗпП України строку проведення розрахунку при звільненні.

Висновки щодо здійснення розрахунку після прийняття відповідного наказу про преміювання та застосування до правовідносин загальних положень КЗпП України, оскільки нормами Законом України "Про прокуратуру" не визначено строків проведення розрахунку з прокурором при звільненні, викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №822/1511/16.

Таким чином, факт затримки виплати всіх належних позивачеві сум при звільненні не спростований відповідачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк