Справа № 480/4433/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.Справа № 480/4433/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 07.02.20 року по справі № 480/4433/19

за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про застосування заходів реагування,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до ФОП ОСОБА_1 у вигляді часткового зупинення його роботи, а саме повного зупинення експлуатації будівель та споруд ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної безпеки, виявлених під час перевірки, а саме пунктів 1-5, 7, 10, 13, 15, 17-20, 23-25, 27-37 Акту № 430 від 26.09.2019 р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 адміністративний позов Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області задоволено. Застосовано захід реагування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у вигляді часткового зупинення його роботи, а саме повного зупинення експлуатації будівель та споруд ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної безпеки, виявлених під час перевірки, а саме пунктів 1-5, 7, 10, 13, 15, 17-20, 23-25, 27-37 Акту № 430 від 26.09.2019 р. Встановлено спосіб виконання судового рішення -опечатування, опломбування, знеструмлення.

ФОП ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу , вважає рішення незаконним, судом першої інстанції при його прийнятті порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує , що судом першої інстанції не враховано ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, після складення акту, який був основним доказом у справі, ОСОБА_2 звернувся до позивача з листом, в якому зокрема повідомляв про виконання зазначених у акті від 26.09.2019 р. № 430 порушень вимог нормативно- правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки та просив провести позапланову перевірку стосовно виконання вимог акту, судом першої інстанції не досліджено питання стосовно того, чи усунув відповідач порушення, які були виявлені в ході здійснення позапланового заходу, який проводився в період з 25 по 26 вересня 2019 року. Зазначає , що підставою підстав для застосування заходів реагування є факт не усунення порушень пожежної безпеки повному обсязі Відповідачем встановлених позаплановим заходом (Постанова КАС ВС від 31.03.2020 № 160/998/19). Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 р. та постановити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову . Також, в додаткових поясненнях вказує , що він не є власником будівлі об`єкта перевірки .

Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними , рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим , просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що в період з 25 по 26 вересня 2019 року відповідно до наказу Сумського міського відділу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 24.09.2019 р. № 42 позивачем проведено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за результатами якої складено Акт від 26.09.2019 р. № 430 (а.с.21,23-30).

Проведеною перевіркою виявлені порушення вимог нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, а саме:

- будівлю лазні (сауни), будинки для відпочинку, котельної та будівлі складу дров не обладнано системою оповіщення про пожежу та управління евукуюванням людей;

- будинки відпочинку, будівля складу дров та приміщення котельні не обладнано системою пожежної сигналізації з виведенням тривожних сповіщень від приймально-контрольних приладів на пульт пожежного спостереження;

- приміщення котельні не обладнано автоматичною системою пожежогасіння;

- дерев`яні елементи покриття котельної не оброблені засобами вогнезахисту, які забезпечують I групу вогнезахисної ефективності;

- посадові особи не пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки у встановленому порядку;

- не передбачено захисту будівель і споруд установками від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів;

- на об`єкті відповідним документом (наказом, інструкцією тощо) не встановлено протипожежний режим;

- житлові номери не забезпечені: планами евакуації із зазначенням даних номера, евакуаційних виходів та шляхів руху до них, місць розміщення первинних засобів пожежогасіння, а також необхідним текстом і пам`яткою про дії на випадок виникнення пожежі, стислої пам`ятки для мешканців про правила пожежної безпеки;

- пожежний щит не в повному обсязі забезпечений засобами пожежогасіння;

- будинки і приміщення не в повному обсязі оснащені вогнегасниками відповідно до Правил евакуації та типових норм належності вогнегасників;

- не проведено технічне обслуговування існуючих вогнегасників;

- не проведено заміри опору ізоляції і перевірка спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання;

- об`єкт не забезпечений нормативними витратами води на зовнішнє пожежогасіння (поблизу об`єкта (в радіусі 200 м) до штучного або природного водоймища не влаштований під`їзд з майданчиком (пірсом) розміром не менше 12x12 м для встановлення пожежних автомобілів і забирання води будь-якої пори року; біля місця розташування пожежної водойми не встановлений майданчик (об`ємний зі світильником або плоский із застосуванням світловідбивного покриття) з нанесенням на ньому відповідної інформації);

- не проведено очищення печей та димоходів від сажі;

- приміщення котельні засмічене та захаращене сторонніми предметами;

- електророзетки, вимикачі, перемикачі та інші подібні апарати, які встановлені на горючі основи, виконано без підкладання під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити апарата не менше ніж на 0,01 м (котельня, будівля складу дров, будинки для відпочинку, прибудови, сауна, будівля для інвентарю, КПП, навіси, будинок адміністратора);

- відгалужувальні та з`єднувальні коробки не закрито кришками з негорючих або важкогорючих матеріалів (навіс, будинок адміністратора);

- з`єднання, відгалуження та окінцювання проводів і кабелів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (навіс, будинок адміністратора);

- допускається влаштування тимчасових електромереж в будівлі складу дров;

- у місцях проходу кабелів та проводів крізь стіни проходи не виконано у трубі, коробі або в будівельних конструкціях з передбаченими отворами ущільненням порожнин негорючим вогнезахисним матеріалом (КПП, сауна);

- допускається підвішування світильників безпосередньо на струмопровідні проводи (котельня);

- допускається відкрите прокладання проводів та кабелів по горючій основі (будинок для відпочинку);

- допускається використання в пожежонебезпечних зонах світильників з лампами розжарювання без захисних ковпаків із суцільного захисного скла (сауна, будівля для інвентарю);

- дерев`яні конструкції будівлі складу дров не оброблені засобами вогнезахисту, які забезпечують I групу вогнезахисної ефективності;

- не витримано протипожежні відстані між будівлями кафе і котельнею, між будівлями адміністрації і сауни;

- в лазні сухого жару (сауні) не влаштовано протипожежні перфоровані сухотруби, приєднані до внутрішнього водопроводу;

- допускається в приміщенні сауни експлуатація печі без терморегулятора.

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того , що під час проведення позапланової перевірки позивачем встановлено та зафіксовано в акті перевірки порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей та в подальшому можуть призвести до тяжких наслідків у сфері цивільного захисту та пожежної безпеки, що, у свою чергу, є підставою для застосування санкцій до власників та керівників суб`єкта господарювання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом цивільного захисту України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

В силу вимог ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ст.1 Кодексу цивільного захисту України, цей Кодекс регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Статтями 64, 65, 66 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст.67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що позивач, як територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, уповноважений здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Частинами 1-2 ст.68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Разом з тим, згідно ст.69 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови, зокрема, з питань пожежної безпеки у разі, поміж іншого, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами, та з питань техногенної безпеки.

У відповідності до п.п.25, 26 ч.1 ст.2 Кодексу цивільного захисту України небезпечна подія - подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров`ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків; небезпечний чинник - складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Таким чином, законодавець пов`язує створення реальної загрози життю та/або здоров`ю людини від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Зазначені позивачем в акті порушення колегія суддів вважає пов`язаними з ризиком настання реальної загрози життю та здоров`ю людей, які працюють, перебувають в закладі є обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

На час розгляду даної справи, вказані вище порушення відповідачем не усунуто, доказів на підтвердження усунення зазначених порушень відповідачем до суду не надано. На думку суду апеляційної інстанції , наведені порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки створюють загрозу життю та/або здоров`ю людини, які працюють, перебувають в закладі освіти, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі та є обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Мета застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) полягає в убезпеченні людей від можливої небезпеки. Разом з тим, форма такого захисту повинна бути розумною, не порушувати прав відповідача і не повинна перешкоджати власнику (користувачу) вживати заходів до усунення виявлених порушень.

Поняття «загроза життю та/або здоров`ю людини» є оціночним поняттям, яке лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

Колегія суддів вважає, що виявлені позивачем порушення безумовно пов`язані з ризиком настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі та є обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Крім того, застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень, є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Доводи апелянта з посиланням на недотримання позивачем ч. 11, ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства , оскільки зазначеною нормою закону передбачено, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Так, після проведеної перевірки у вересні 2019, позивачем на підставі ч. 2, ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, був поданий адміністративний позов про застосування заходів реагування, предметом якого є порушення, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме: пункти 1-5, 7, 10, 13, 15, 17-20, 23-25, 27-37 Акту № 430 від 26.09.2019. Натомість по іншим порушенням цього ж Акту, позивач на підставі другого речення ч. 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» видав припис, оскільки ці порушення не створюють загрози життю та здоров`ю людей. Даний припис не має жодного відношення до предмету доказування в цій справі.

Стосовно посилань відповідача на те , що він 18.11.2019 звертався до позивача із заявою, в якій просив провести позапланову перевірку стосовно виконання вимог акту та надав документи про усунення порушень , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач листом від 18.11.2019 за вих. № 5, який зареєстрований в Управлінні 18.11.2019 за № 814, просив провести перевірку його об`єкту за власним бажанням, проте , жодних документів щодо усунення порушень не надав.

Відповідно до ст. 66 Кодексу цивільного захисту України та ст. 7 Закону України від 05.04.2007 № 877-У, Управлінням видано наказ № 61 від 20.11.2019 та оформлено посвідчення на здійснення заходу державного нагляду (контролю) № 510 від 20.11.2019, копію якого вручено, відповідачу.

В силу ч. 11, ст. 4 Закону України від 05.04.2007 № 877 плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи.

20.11.2020 під час приїзду інспектора на об`єкт провадження господарської діяльності відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , йому було повідомлено ОСОБА_1 , що у зв`язку з його виїздом за кордон, перевірку не вбачається можливим провести, а тому був складений акт стосовно неможливості здійснення заходу державного нагляду (контролю) № 485 від 20.11.2019, за формою встановленою наказом МВС України № 22 від 17.01.2019, який зареєстрований в Мін`юсті 21.01.2019 за № 73/33044.

Враховуючи той факт, що попередній захід державного нагляду (контролю) не був проведений з підстав вказаних вище і після цієї дати відповідач жодного разу не звертався з письмовою заявою до Управління про проведення перевірки, до цього часу у позивача була відсутня законна можливість здійснити захід державного нагляду (контролю) щодо відповідача та відповідно надати суду акт перевірки, який би міг підтверджувати усунення порушень.

В даній справі, з моменту проведення перевірки 26.09.2019 і до цього часу відповідач не усунув жодного з порушень, що є предметом цього позову, що не заперечується сторонами.

Слід зазначити, що згідно абз. 1, ч. 7, ст. 7 Закону України від 05.04.2007 № 877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації

продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Частиною 15 ст. 4 цього ж Закону передбачено, що при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів (наказ МВС України № 22 від 17.01.2019).

При цьому, ч.10 ст. 4 Закону № 877 передбачено, що посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.

Тобто, якщо відповідачем і справді усунуто порушення, які слугували підставою для звернення позивача до суду, він повинен звернутися до Управління з проханням провести повторну перевірку на предмет усунення порушень, та під час перевірки надати інспектору всі підтверджуючі документи, обов`язок надання яких передбачено абз. 4, ст. 11 Закону № 877. Більш того, під час проведення перевірки інспектор, який є спеціалістом у галузі забезпечення пожежної безпеки безпосередньо оглядає об`єкт і зазначає в Акті перевірки відповідність його вимогам пожежної безпеки. Тобто добросовісне виконання усунення порушень відповідачем може підтверджуватися лише Актом перевірки, складеним уповноваженою особою органу державного нагляду (контролю) за процедурою встановленою спеціальним законом про Державний нагляд .

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд від 07.10.2019 по справі № 810/3472/17, від 07.10.2019 по справі № 815/140/18, від 10.06.2019 по справі № 0240/3614/18-а, від 05.12.2018 по справі № 826/13896/16 та від 13.08.2019 по справі № 2340/2816/18 де вказано, що питання щодо перевірки та встановлення факту усунення всіх наявних в акті перевірки порушень врегульовано положеннями Закону № 877-У і може підтверджуватись лише актом повторної перевірки.

Тобто , встановити факт усунення відповідачем виявлених під час перевірки порушень можна виключно шляхом проведення нової перевірки та оформлення її результатів.

Проте , відповідачем до суду не було надано акту перевірки, проведеної з питань усунення раніше виявлених порушень вимог пожежної безпеки, тому на думку суду, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на користь усунення всіх виявлених порушень.

Слід зазначити, що якщо і справді відповідач усунув порушення, він і до цього часу не позбавлений законного права звернутися із відповідною заявою до органу державного контролю з проханням провести перевірку на предмет усунення порушень.

Посилання апелянта на те , що ФОП ОСОБА_1 не є власником об`єкта перевірки не впливають на правомірність рішення суду першої інстанції , оскільки зміна власника об`єкта перевірки відбулась в липні 2020р. , тобто після прийняття судового рішення.

В даному випадку застосування заходів реагування стосується саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у вигляді часткового зупинення його роботи, а саме повного зупинення експлуатації будівель та споруд ФОП ОСОБА_1 до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної безпеки, виявлених під час перевірки, зупинення роботи інших осіб ці заходи не стосуються , тобто такі заходи реагування не стосуються інших .

Зміна власника будівлі повинна враховуватися при виконанні судового рішення про застосування заходів реагування.

Щодо доводів апелянта з посиланням на те , що під час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано ч. 2, 4 ст. 77 КАС України в частині

покладення, обов`язку доказування в цій справі виключно на позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2).

Так, частиною 1 зазначеної статті встановлено загальне правило, відповідно до якого обов`язок доказування покладається на обидві сторони, а ч. 2 цієї статті містить спеціальне правило, яке застосовується виключно в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, де обов`язок доказування покладено на суб`єкта владних повноважень (відповідача).

В даній справі позивач надав суду першої інстанції акт перевірки, в якому встановлено наявність порушень у сфері пожежної та техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей на об`єкті відповідача та обґрунтував у позові до яких саме негативних наслідків можуть призвести дані порушення по кожному з них.

Тобто, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України позивач виконав свій обов`язок щодо доказування в повному обсязі.

Натомість, відповідач заперечуючи проти позову, повинен був довести факт усунення порушень, чого ним зроблено не було.

Крім того, відповідач не спростовує встановлені перевіркою порушення , а лише посилається на ніби то усунення ним порушень, встановлених в акті перевірки, на не проведення відповідачем перевірки за його заявою про усунення таких порушень та на зміну власника об`єкта перевірки.

Тобто, такі доводи відповідача не ґрунтуються на вимогах діючого процесуального закону, оскільки обов`язок доказування в цій справі встановлено саме ч. 1, ст. 77 КАС України і покладається на кожну зі сторін спору.

Аналогічного висновку в подібних відносинах, щодо обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення дійшов Касаційний

адміністративний суд у складі Верховного Суду (у справі про застосування заходів реагування) в постанові від 24.07.2018 по справі № 813/5461/15.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові по справі № 160/1903/19 від 29 липня 2020 року, в якій судом зазначено, що поняття «загроза життю та/або здоров`ю людини» є оціночним поняттям, яке лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення, у зв`язку з чим наявність не усунутими доволі значних порушень у сфері пожежної небезпеки у приміщенні школи свідчить про співмірність заходу реагування, обраного позивачем.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року по справі № 480/4433/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 20.10.2020 року