Справа № 1.380.2019.006763
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006763
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області, у якому просить суд згідно із заявою про збільшення позовних вимог від 05.03.2020 (вх. № 12481) стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум при звільненні з роботи за період з 10.06.2016 по 25.02.2020 в розмірі 136176,30 грн, без урахування податків, зборів та інших платежів.

Ухвалою від 22.12.2019 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін.

Ухвалою від 20.02.2020 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 1.380.2019.006763 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 05.10.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 05.10.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

05.10.2020 суд перейшов до письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 про поновлення на роботі за період з 11.04.2014 по 08.06.2016 в розмірі 79 472,90 грн та компенсація за невикористані відпустки за період січень 2003 - травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн виплачені позивачу 26.02.2020, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Вважає, що розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті ОСОБА_1 у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні з роботи за період з 10.06.2016 (дата наступна за датою звільнення з роботи) до 25.02.2020 (дата, що передувала даті проведення розрахунку) становить 136 176,30 грн.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 24.06.2020 (вх. № 5873ел), у якому зазначає що у Головного управління Національної поліції у Львівській області жодних зобов`язань перед позивачем не має, оскільки ОСОБА_1 не перебував у службових або трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції у Львівській області. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 в період з 25.08.1998 до 09.06.2016 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області.

Відповідно до наказу УМВС України у Львівській області від 15.10.2003 № 811 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби у запас за п. 64 "д" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (через службову недбалість).

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 15.10.2013 № 451 о/с були внесені зміни до наказу від 15.10.2003 № 811 о/с в частині зміни підстави звільнення Позивача з "через службову недбалість" на "за власним бажанням".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 визнано протиправним та скасовано наказ № 811 о/с від 15.10.2003 в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 "д"; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Рудяка О.В. № 451 о/с від 15.10.2013; поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції Самбірського МВС УМВСУ у Львівській області з 15.10.2003; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня) за відрахування зборів і обов`язкових платежів; постанову суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в частині стягнення за один місяць у сумі 451 грн (чотириста п`ятдесят одна гривня) звернено до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу скасовано; стягнуто з Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 56 751 грн ( п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят одну грн.) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; у решті постанову залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.11.2015 касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2014 та змінену постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року без змін.

Відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 09.06.2016 № 982 о/с:

- визнано протиправним та скасовано наказ від 15.10.2003 №811 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 "д";

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУМВС від 15.10.2013 № 451 о/с.;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області з 20.10.2003.

Наказом Головного управління МВС України у Львівській області від 09.06.2016 № 983 о/с відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 "г"/через скорочення штатів/ з посади дільничного інспектора міліції відділення дільничних інспекторів міліції Самбірського міськрайонного відділу УМВС України у Львівській області з 06.11.2015.

У зв`язку з невиплатою при звільненні зі служби позивачу заробітної плати за період перебування у вимушеному прогулі у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі з 10.04.2014 до 09.06.2016, грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2003-2016 рр. позивач звернувся до суду з відповідними позовами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі № 813/3282/16 позов задоволено повністю; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 про поновлення на роботі за період з 11.04.2014 по 08.06.2016 в розмірі 79 472,90 грн. Рішення набрало законної сили 21.12.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі № 1.380.2019.004408 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Самбірського міського відділу Головного управління МВС України у Львівській області про стягнення компенсації за невикористані відпустки, - задоволено повністю; стягнуто з Головного управління національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка,3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн без урахування податків, зборів, та інших платежів. Рішення набрало законної сили 27.12.2019.

Вказані виплати проведені 26.02.2020, що підтверджується випискою по банківській картці.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 КЗпП України роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З вказаного слідує, що передбачений ч. 1 ст .117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, із змісту роз`яснень, наведених у п. 20 постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", слідує, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідач виплатив 26.02.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 2а-4488/10/1370 про поновлення на роботі за період з 11.04.2014 по 08.06.2016 в розмірі 79 472,90 грн та компенсацію за невикористані відпустки за період січень 2003 - травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн, що не оспорюють сторони, і підтверджується випискою по картковому рахунку.

Як встановлено в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі № 813/3282/16, яке набрало законної сили, середньоденний заробіток позивача становить 146,90 грн.

Кількість робочих днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації з 10.06.2019 по 25.02.2020 становить 927 дні.

Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 136 176,30 грн (середньоденний заробіток 146,90 грн помножити на час затримки розрахунку 927 календарних днів) та підлягає стягненню на користь позивача.

Окрім того, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

На підставі наведеного, суд вказує, що сума середнього заробітку в розмірі 136 176,30 грн є співмірною зі встановленим розміром заборгованості в розмірі 124732,99 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду в розмірі 79 472,90 грн та компенсація за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн), є справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення.

Щодо посилань Головного управління Національної поліції у Львівській області на відсутність перед ОСОБА_1 зобов`язань щодо виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд вважає такі безпідставними, оскільки згідно з випискою по банківській картці виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду в розмірі 79 472,90 грн та компенсація за невикористані відпустки за період січень 2003-травень 2016 року у розмірі 45260,09 грн проведені 26.02.2020 саме Головним управлінням Національної поліції у Львівській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток у зв`язку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.06.2016 по 25.02.2020 в розмірі 136 176,30 грн, без урахування податків, зборів та інших платежів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл.. Г.Григоренка, 3, м. Львів, 79007, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 1361,90 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складений 20.10.2020.

Суддя Кедик М.В.