Справа № 640/6522/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6522/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нік-Електроніка" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нік-Електроніка" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми права.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача,дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 липня 2019 року №10343 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Нік-Електроніка", за результатом якої складено акт від 31 жовтня 2019 року №216/26-15-05-04-04/33401202 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Нік-Електроніка" пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 20 567107,0 грн, пункту 44.1 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 02 грудня 2019 року: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 30850660,5 грн (за основним платежем 20567107,0 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 10283553,5 грн); №, яким позивачу нараховано штрафні санкції на суму 1020,0 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем укладено ідентичні за змістом договори поставки: від 17 грудня 2018 року №1712/18 з товариством з обмеженою відповідальністю "Балу Індустрія" (т. 6, а.с 59-63); від 12 грудня 2018 року №1212/18 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фізбф Універс" (т. 6, а.с 30-34), від 16 листопада 2018 року №1611/18 з товариством з обмеженою відповідальністю "Тонал Трейд" (т. 3, а.с. 7-11); від 16 листопада 2018 року №1611/19 з товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Холд" (т. 6, а.с.144-148).

Відповідно до предмету вищезазначених договорів, контрагенти - постачальники зобов`язуються передати у встановлений строк у власність товариства з обмеженою відповідальністю "Нік-Електроніка" (покупця) на умовах, визначених договором, специфікаціями до нього товар, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і оплатити його на умовах, визначених договором.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються Специфікацією. У Специфікації можуть зазначатися й інші умови, необхідні для поставки товару. Специфікацією може бути рахунок-фактура (пункт 2.2 договорів).

Пунктом 4.1 договорів визначено, що поставка та передача товару здійснюється на умовах EXW (Інкотермс, 2010) м. Київ або конкретна адреса поставки вказується сторонами у відповідній Специфікації до договору.

Ціна та порядок оплати товару вказується у відповідних Специфікаціях (додатках) до цього Договору (пункт 5.1 договорів).

Пунктом 5.3 договорів визначено, що факт отримання Покупцем товару оформлюється видатковою накладною на товар, яка підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно пункту 5.4 договорів, моментом переходу права власності на товар від постачальника до Покупця є факт отримання Покупцем товару і підписання сторонами видаткової накладної на товар.

Постачальник зобов`язується надати оформлену, відповідно до вимог чинного законодавства, податкову накладну в електронній формі не пізніше 5 робочих днів з дати події, яка настала раніше - з дати поставки товару або з дати здійснення оплати.

Пунктом 6.4 договорів визначено, що Постачальник зобов`язується надати належним чином оформлені документи, що підтверджують поставку товару: видаткову накладну, а також на вимогу покупця податкову накладну та рахунок-фактуру.

Крім того, позивачем укладено договір поставки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Контракт Пром" від 26 жовтня 2018 року №10261 (далі - договір поставки №10261, т. 7, а.с 103-105).

Товар по даному договору постачається партіями, згідно видаткових накладних (пункт 1.2 договору поставки № 10261).

Згідно п. 1.3 договору поставки №10261 загальна сума договору становить 22 000 000,00грн.

Пунктом 3.1 договору поставки №10261 визначено, що поставка та передача товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс, 2010) м. Вишгород, за домовленістю сторін.

Датою поставки і датою переходу права власності на партію товару є фактична передача товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін видаткової накладної за довіреністю підписом директора та печаткою підприємства (пункт 3.2 договору поставки 10261).

Згідно пункту 3.5 договору поставки №10261, партія товару вважається прийнятою Покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками видаткової накладної.

На підтвердження факту реального виконання умов зазначених вище договорів позивачем надано суду копії специфікацій (т. 3, а.с 12-18, т. 6, а.с 35, 64, 149-150), видаткових накладних (т. 3 а.с 19-200, т. 6 а.с 36-47, 65-99, 151-250), рахунків-фактури (т. 6 а.с 48-58, 100-137, 251-267, т.7 а.с. 1-81, т 8 а.с 1-161), реєстрів податкових накладних (т.4. а.с.159-173), подорожніх листів (т. 3 а.с 201-228, т. 6 а.с 138-143, т. 7 а.с.82-93), товарно-транспортних накладних (т. 8 а.с. 162-249), рахунків на оплату (т. 7 а.с. 106-267).

Факт використання придбаного у названих вище контрагентів товарів та використання їх у власній господарській діяльності підтверджується лімітно-забірними картками (т. 1 .с. 88-287, т. 2, т. 4 а.с. 174-283, т. 5. а.с. 1-170), специфікаціями на лічильники (т.4а.с. 147-153), копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що позивач має достатні трудові ресурси та основні засоби для здійснення господарської діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і утриманого з них податку (щодо наявності трудових ресурсів) (т. 4 а.с 114-146), договорів оренди приміщень від 17 квітня 2014 року №71 (т. 4 а.см 84-113), від 04 квітня 2012 року (т. 4 а.с 72-83), від 04 квітня 2012 року №57, договору оренди обладнання від 02 січня 2018 року №0201/1 (т. 4 а.с 38-71), від 01 березня 2019 року №01/03-19 (т. 3 а.с.231-233, т. 4 а.с 1-37).

Документи, складені за результатами проведених операцій з вищезазначеними контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання ТМЦ.

З системного аналізу наданих позивачем копій первинних бухгалтерських документів вбачається, що позивачем придбано, транспортовано та передано на склад придбані у товариства з обмеженою відповідальністю "Балу Індустрія", товариства з обмеженою відповідальністю "Фрізбі Універс", товариства з обмеженою відповідальністю "Тонал Трейд", товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Холд", товариства з обмеженою відповідальністю "Контракт Пром" ТМЦ, які в подальшому передані на виробництво та використано у власній господарській діяльності позивача (виготовлення лічильників).

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 лютого 2020 року №3759/20-71/6450-6452/20-72 за результатом проведеної економічної експертизи стосовно питання документального підтвердження висновків акту перевірки від 31 жовтня 2019 року №216/26-15-05-04-04/33401202, в частині заниження товариством з обмеженою відповідальністю "Нік-Електроніка" податку на додану вартість за період грудень 2018 року - лютий 2019 року по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю "Балу Індустрія", товариством з обмеженою відповідальністю "Фрізбі Універс", товариством з обмеженою відповідальністю "Тонал Трейд", товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Холд", товариством з обмеженою відповідальністю "Контракт Пром" на загальну суму 20 576 107 грн документально не підтверджено.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в підпунктах 1.2 пункту 1, підпункті 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05червня 1995року за №168/704 (далі - Положення), зокрема, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Щодо посилань відповідача на ухвали Печерського районного суду міста Києва у справі №757/15605/19к (номер кримінального провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 0000184), №757/3171/19-к (номер кримінального провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 0001759), суд зазначає таке.

За змістом статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з частиною 1 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може бути підставою для висновків про фіктивність тих чи інших господарських операцій.

При цьому, доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочинів, передбачених статтями 364, 212 Кримінального кодексу України, відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з його контрагентами до теперішнього часу, у судовому порядку не визнано недійсними.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; натомість в матеріалах справи наявні докази того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 02 грудня 2019 року №, № протиправними та такими, що підлягають скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 липня 2020 року про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено 21 жовтня 2020 року.