Справа № 640/1731/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1731/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Чаку Є.В., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства «РУР ГРУП С.А.» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «РУР ГРУП С.А.» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.12.2019 №0101 та №010.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на правомірність оскаржуваних податкових рішень, оскільки позивачем в порушення пункту 10 П(С)БО -«Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 та п.9 П(С)БО «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 віднесено до складу витрат на збут суму транспортно-заготівельні витрати, які безпосередньо пов`язані з заготівлею запасів та транспортування запасів покупцю, а саме суму оплати орендних платежів нафтобази та АЗС, згідно договорів оренди, у зв`язку з чим занижено собівартість проданих товарів, та, відповідно, базу оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ЗАТ "РУР ГРУП С.А." з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.06.2019, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.06.2019 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 12.11.2019 №112/26-15-14-01-01/24714833, згідно висновків якого, зокрема, виявлено порушення ЗАТ "РУР ГРУП С.А.":

- пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, пункту 1 Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 №141, п. 10 П(С)БО - 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 p. N 290, та п. 9.П(С)БО 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 169 787 грн.;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI встановлено відсутність реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ в розмірі 21697867 гривень.

Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на доводах про помилковість віднесення позивачем транспортно-заготівельних витрат, які безпосередньо пов`язані з заготівлею запасів та транспортування запасів покупцю, до складу витрат на збут, а не включення їх у склад собівартості реалізованих товарів.

Позивачем подано заперечення на акт перевірки від 12.11.2019 №112/26-15-14-01-01/24714833, за результатом розгляду яких листом від 19.12.2019 №66769/10/26-15-05-01-01 відповідачем повідомлено, що висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.12.2019:

- №0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2712234,00 грн., в тому числі основний платіж - 2169787,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 542447,00 грн.;

- №0101, яким застосовано штраф у сумі 1084893,50 грн.

Вважаючи, що податкові повідомлення-рішення є протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню та газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартості матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (надалі - П(С)БО-16), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.00 за №27/4248.

Пунктами 10, 11 П(С)БО-16 передбачено, що собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Відповідно до пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (надалі - П(С)БО-9), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2.11.99 за №751/4044, первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка, зокрема, включає транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів).

Пунктом 4 П(С)БО-9 визначено, що запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Згідно з пунктом 17 П(С)БО-16 витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Відповідно до пункту 19 (абз.7) П(С)БО 16 витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), як витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Отже, витрати з операційної оренди основних засобів є витратами, що відносяться до складу витрат на збут реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 №291 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21.12.99 за №893/4186 (далі - Інструкція №291), визначено, що рахунок 90 "Собівартість реалізації" призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати". За дебетом цього рахунку підприємства, які здійснюють діяльність з випуску та проведення лотерей на території України, відображають створення (формування) забезпечення призового фонду (резерву виплат) і резерву, що покриває суму джек-поту, не забезпечену сплатою участі у лотереї.

Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності".

Так, на рахунку 93 "Витрати на збут" ведеться облік витрат, пов`язаних із збутом (реалізацією, продажем) продукції, товарів, робіт і послуг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ЗАТ "РУР ГРУП С.А." використовувало отриману в оренду нафтобазу згідно договору оренди б/н від 19.06.1998, укладеного з компанією "JSC RUR GROUP S.A." (Швейцарія).

На виконання договору оренди компанією "JSC RUR GROUP S.A." (Швейцарія) на адресу ЗАТ "РУР ГРУП С.А." складено акти виконаних робіт на загальну суму 13847376,29 грн., в тому числі ПДВ на суму 2307688,81 гривень.

Позивачем в бухгалтерському обліку відображено дані операції за дебетом рахунку 93 "Витрати на збут" у загальній сумі 11539480,25 грн., та включено до складу рядка 2150 "Витрати на збут".

Враховуючи положення норм пункту 9 П(С)БО - 16 "Витрати" та пункту 9.П(С)БО 9 "Запаси", позивачем правомірно віднесено суми орендних платежів по договору оренди нафтобази до складу витрат на збут.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач здійснював господарські операції з реалізації товарів (робіт послуг) за ціною вище собівартості, а отже база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг була вище ціни придбання таких товарів/послуг та правомірно визначалась Позивачем виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) у відповідності до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Отже, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України є помилковими та необґрунтованими.

Також, відповідач вважав, що оскільки ЗAT "РУР ГРУП С.А." занижено собівартість проданих товарів, а отже і базу оподаткування податком на додану вартість, що в свою чергу призвело до заниження суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 2169787 грн. та, як наслідок, в порушення пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивачем не зареєстровано податкові накладні на загальну суму ПДВ в розмірі 2169787 гривень.

Оскільки судом встановлено протиправність висновків Головного управління ДПС у м. Києві про заниження ЗАТ "РУР ГРУП С.А." собівартості проданих товарів, а отже і бази оподаткування податком на додану вартість, то є безпідставними висновки відповідача про нездійснення позивачем реєстрації податкових накладних на суму 2169787 грн.

З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування податковим органом за зазначені вище порушення сум грошового зобов`язання та штрафу є протиправним, та як наслідок спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2020 року.