Справа № 160/9394/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року Справа № 160/9394/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
12 серпня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» вмотивовані тим, що рішення про неврахування таблиці є необґрунтованим, оскільки ґрунтується лише на припущенні про невідомо яких «ризикових платників податків», платником податків надано пояснення, в якому було зазначено вид діяльності позивача, з посиланням на податкову та іншу звітність, а також, дані щодо фізичної можливості виконувати вимоги договорів. Оскаржуване рішення фіскального органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконувати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень. В рішенні не зазначено конкретної причини відмови, не доведено в чому полягає недостовірність наданої інформації, а отже є протиправним.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/9394/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 р. прийнято, зазначену вище, позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/9394/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) згідно частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
23 вересня 2020 р. до суду надійшла від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з відзивом на адміністративний позов в повному обсязі та надав пояснення щодо реальності господарських операцій з ТОВ «ВЕРГЕР» та ТОВ «КОМПАНІЯ «СЕРВІС-ТРАНС» з копіями документів. Представник позивача зазначив, що підставою для висновків податкового органу стали лише припущення контролюючого органу та недоведені обставини.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно п.1.3 Договорів № UL - 462/15 від 01.07.2015 р. та № UL-310/13 від 20.11.2013 р. «Виконуючи обов`язки, Експедитор виступає перед третіми особами та вчиняє дії в інтересах, від свого імені і за рахунок Клієнта, та уповноважений укладати договори, пов`язані з перевезенням вантажів, що належать Клієнту».
З метою виконання вищевказаних договорів ТОВ «ДП ВТОРМЕТ» (Замовник) укладено договори про перевезення вантажів з наступними перевізниками (не платники ПДВ): Договір № 05/10-17 від 01.10.2017 р. з ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), Договір № 16/5-18 від 16.05.201 8 р. з ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), Договір № 01/10-19 від 01.10.2019 р. з ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ), Договір 28/02-20 від 28.02.2020 р. з ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4 ), Договір № 31/10-18 від 31.10.2018 р. з ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_5 ), Договір № 29/05 - 20 від 29.05.2020 р. з ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_6 ).
Згідно вищезазначених договорів, ТОВ «ДП ВТОРМЕТ» забезпечує транспортні засоби перевізників пальним для перевезення вантажів.
Для придбання пального укладено договори: Договір купівлі-продажу пального № 01/12/17-1 від 01.12.2017 р. з TOB "А.Н.Г. КОМПАНІ", Договір купівлі-продажу пального № 01/06/20 від 01.06.2020 р. з ТОВ «АРМАН ГОЛД» Договір купівлі-продажу пального № ГЕТ-1203/2 від 12.03.2020 р. з ТОВ «ІНТЕР ЕКО ТЕХНОЛОГІЯ», Договір купівлі-продажу пального № 06/10-17 від 06.10.2017 р. TOB "ТК "Імпульс". Договір купівлі-продажу пального № 01/10-17-2 від 01.10.2017 р. ТОВ "ТГ "Доломіт", Договір купівлі-продажу пального № 09/10-17 від 09.10.2017 р. ТОВ "Євромост-ЛС".
Для виконання транспортно-експедиторських послуг за Договорами № UL-310/13 від 20.11.2013 р. та UL-310/13 від 20.11.2013 р. ТОВ «ДП Втормет» було залучено перевізників.
ТОВ «ІНТЕРПАЙП УКРАЇНА» та ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» на підставі документів, які підтверджують витрати на розрахунки з перевізниками та забезпечення їх паливом, відшкодовують такі витрати ТОВ «ДП Втормет», а також виплачують ТОВ «ДП Втормет» плату за надані послуги. Позивач надав до суду копії первинних документів, а саме: договори із вказаними суб`єктами господарювання, а також, копії первинних документів за період квітень - червень 2020 р. (акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) з клієнтами та перевізниками, товарно - транспортні накладні, оплати за послуги, а також, договори купівлі - продажу пального, видаткові накладні про отримання пального та виписки банку про оплату за пальне).
Також, транспортні засоби, які використовується перевізниками, знаходяться у їх власності, в підтвердження чого позивач надав копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів до позовне заяви.
Так, 28 жовтня 2019 року між ТОВ «ВЕРГЕР» та ТОВ «ДП Втормет» було укладено договір № 28/10-19, предметом якого зазначено перевезення вантажу автотранспортом ТОВ «ВЕРГЕР». На виконання умов договору ТОВ «ВЕРГЕР» були надані автотранспортні послуги, що підтверджується підписаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за №ОУ - 1031/86 від 31.10.2019, № ОУ 1130/10 від 30.11.2019, № ОУ 1130/11 від 30.11.2019, № ОУ- 1231/20 від 31.12.2019, № ОУ-0131/20 від 31.01.2020,№ ОУ 2902/10 від 29.02.2020, № ОУ 3103/10 від 31.03.2020, № ОУ 3006/5 від 30.06.2020, платіжними дорученнями № 2501 від 11.11.2019, № 2505 від 18.11.2019 , № 2516 від 25.11.2019,№ 2518 від 29.11.2019, № 2527 від 05.12.2019, № 2535 від 12.12.2019, № 2546 від 19.12.2019, №2554 від 20.12.2019, № 2557 від 24.12.2019 , № 2567 від 09.01.2020, № 2572 від 13.01.2020, № 2580 від 15.01.2020, № 2582 від 16.01.2020, № 2590 від 22.01.2020, № 2619 від 13.02.2020 року, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, які складені позивачем та прийняті податковим органом, що підтверджується матеріалами справи.
24 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» до податкового органу було подано Таблицю даних платника податку на додану вартість, що підтверджується квитанцією, разом із письмовими поясненнями.
Таким чином, не погодившись із рішенням про врахування/неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 р.
Відповідно до підпункту 16.1.2, 16.1.3 пункт 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Підпунктом 20.1.45. пункт 20.1. статті 20 Податкового Кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.
Пункт 61.1. статті 61 Податкового Кодексу України встановлює, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи..
Підпунктом 62.1.2. пункту 62.1. статті 62 Податкового Кодексу України зазначено: податковий контроль здійснюється шляхом, серед іншого, інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
Згідно з пунктом 71.1. статті 71 Податкового Кодексу України, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно із приписами пунктів 74.1., 74.3. статті 74 Податкового Кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю. Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу. Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.
Розділ V Податкового кодексу України (статті 180-211) регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об`єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.
Пункт 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України: на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.16 статті 201 Податкового Кодексу України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів визначає Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 (далі - Порядок №1165).
У цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні: таблиця даних платника податку - зведена інформація, що подається платником податку до контролюючого органу, щодо кодів видів економічної діяльності платника податку згідно з Класифікатором видів економічної діяльності, кодів товарів згідно з УКТЗЕД та/або кодів послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України (п. 2 Порядку №1165).
Пунктом 12 Порядку №1165 встановлено, що платник податку має право подати до ДПС таблицю даних платника податку за встановленою формою (додаток 5).
У таблиці даних платника податку зазначаються: види економічної діяльності відповідно до КВЕД; коди товарів згідно з УКТЗЕД, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України; коди послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, що постачаються та/або придбаваються (отримуються) платником податку, ввозяться на митну територію України (пункт 13 Порядку №1165).
Відповідно до пунктів 14-18 Порядку №1165, таблиця даних платника податку подається з поясненням, в якому зазначається вид діяльності, з посиланням на податкову та іншу звітність платника податку.
Таблиця даних платника податку з поясненнями розглядається комісією регіонального рівня протягом п`яти робочих днів після її отримання.
Комісія регіонального рівня приймає рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку, яке надсилається платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу (додаток 6).
У рішенні про неврахування таблиці даних платника податку в обов`язковому порядку зазначається причина такого неврахування.
Таблиця даних платника податку враховується ДПС в автоматичному режимі у разі, коли:
- така таблиця подається платниками податку - сільськогосподарськими товаровиробниками, включеними до Реєстру отримувачів бюджетної дотації відповідно до Закону України Про державну підтримку сільського господарства України, та/або сільськогосподарськими товаровиробниками, які на 31 грудня 2016 р. застосовували спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 Кодексу (у редакції, що діяла на 31 грудня 2016 р.) та мають у власності (право власності/користування) та/або на умовах оренди земельні ділянки, загальна площа яких становить не менш як 200 гектарів включно станом на 1 січня та які відображені в податковій звітності до 20 лютого поточного року (до 20 лютого поточного року враховується наявність таких ділянок за звітний період попереднього року), та у поданій таблиці даних платника податку зазначаються відомості про постачання (виготовлення) таких груп товарів за кодами згідно з УКТЗЕД, як живі тварини (код згідно з УКТЗЕД 01); риба і ракоподібні, молюски та інші водяні безхребетні (код згідно з УКТЗЕД 03); молоко та молочні продукти; яйця птиці; натуральний мед; їстівні продукти тваринного походження, в іншому місці не зазначені (код згідно з УКТЗЕД 04); овочі та деякі їстівні коренеплоди і бульби (код згідно з УКТЗЕД 07); їстівні плоди та горіхи; шкірки цитрусових або динь (код згідно з УКТЗЕД 08); зернові культури (код згідно з УКТЗЕД 10); насіння і плоди олійних рослин; інше насіння, плоди та зерна; технічні або лікарські рослини; солома і фураж (код згідно з УКТЗЕД 12);
- зазначена таблиця подається платниками податку, в яких значення показників D та P, розрахованих у порядку, встановленому пунктом 3 цього Порядку, мають такі розміри: D >0,02, P.
Згідно п. 19 Порядку №1165, у разі коли до контролюючого органу надійшла податкова інформація, що свідчить про надання платником податку недостовірної інформації, в таблиці даних платника податку, яка врахована, зокрема в автоматичному режимі, комісії контролюючих органів мають право прийняти рішення про неврахування таблиці даних платника податку, яке надсилається платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 Кодексу (додаток 7).
Відповідно до п.25 Порядку №1165, комісія центрального рівня приймає рішення про неврахування таблиці даних платника податку, розглядає скарги на рішення комісій регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що рішення про неврахування таблиці даних платника податку в обов`язковому порядку повинно містити чітку підставу для такого неврахування.
Як вже було встановлено вище, в спірному рішенні про неврахування таблиці даних платника податку підставою для відмови вказано про придбання транспортних послуг у ризикових платників податків.
Разом з тим, досліджуючи зміст оскаржуваного рішення суд встановив, що в останньому не зазначено, які саме придбано транспортні послуги та у яких ризикових платників податків.
Зокрема, суд зазначає, що спірне рішення не містить ані посилань на господарську операцію, яка на думку відповідача є ризиковою, ані на підстави за яких така операція визнана ризиковою, що свідчить про формальність прийнятого рішення.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Так, якщо контролюючий орган і вважав, що є обставини, які унеможливлювали врахування Таблиці даних платника податків, поданою позивачем, то відповідні обставини повинні бути чітко зазначені у рішенні, що в даному випадку зроблено не було.
Крім того, суд критично оцінює наведені у відзиві на позовну заяву посилання представника відповідача на отримання інформації про те, що контрагентів позивача внесено до реєстру ризикових суб`єктів господарювання, адже позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Наведене узгоджується з правовою позицією зазначеною Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №815/2946/13-а (№К/9901/4496/18).
При цьому, контролюючим органом не надані до суду належні та допустимі докази на обґрунтування підстав неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість щодо даних контрагентів, в тому числі надання позивачем недостовірної інформації.
А отже, сама по собі податкова інформація, що свідчить про здійснення платником податків ризикових операцій не є підставою для неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість №1772209/31177431 від 28.07.2020 р., поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет», зареєстрованої у контролюючому органі 24.07.2020 р. за № 917639699. Здійснюючи моніторинг, контролюючий орган виявляє ризик порушення норм податкового законодавства, який проявляється у ймовірності складання та надання податкової накладної з порушенням Податкового Кодексу України та неможливості здійснення операцій з постачання товарів/послуг дані про які зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування та/або ймовірності уникнення платником податку виконання свого податкового обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В даному ж випадку, враховуючи усі наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуване у даній справі рішення не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, адже прийняте відповідачем без належного обґрунтування, а також без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.
У відповідності до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".
Натомість, відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.
З огляду на вищевикладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при поданні адміністративного позову надано оригінал платіжного доручення № 2883 від 10.08.2020 року про сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн., тому вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача.
Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідач не спростував заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на оплату правничої допомоги, процесуальним правом на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не скористався.
Між Адвокатським бюро «Олега Попкова» (Адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» (Клієнт) укладено договір про надання юридичної допомоги від 03.08.2020 р.
Відповідно до підпункті 1.1. пункту 1 «Предмет договору» вищевказаного договору: клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а саме: складання документів (підготування адміністративного позову) по справі за позовом Клієнта до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про врахування/неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість №1772209/31177431 від 28.07.2020 р.
Актом здачі-прийому послуг від 05.08.2020 р. встановлено, що Адвокатським бюро «Олега Попкова» були проведені такі роботи (надані такі послуги): складання документів правового характеру(підготування адміністративного позову), вартість яких складає 1000,00 грн.
Позивачем здійснено оплату отриманих нею послуг за вищезазначеним актом, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 2875 від 06.08.2020 року із зазначенням призначення платежу, що відповідає предмету позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача понесені фактичні витрати на правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн., оскільки вказані витрати документально підтверджені.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко