Справа № 1.380.2019.003902
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.003902

адміністративне провадження № К/9901/25714/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003902 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миріван» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миріван" звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 03 липня 2019 року № ; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 03 липня 2018 року № .

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року, позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 03 липня 2019 року № , № .

Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанції, 08 жовтня 2020 року від скаржника надійшла касаційна скарга.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 328 КАС України закріплено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. 2 і ч.3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

В касаційній скарзі відповідач, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення, посилається на п. 1 та 4 ч. 4 ст. 328 КАС України й те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі, неправильно застосував положення ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітністю» ст. 139, 198 Податкового кодексу України та не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 804/20741/14, від 27 лютого 2020 року у справі № 820/10338/14, від 14 травня 2019 року у справі № 825/3990/14, від 26 березня 2019 року у справі № 826/5263/14 та від 15 вересня 2020 року у справі № 826/15021/17.

Разом з тим, не погоджуючись із позицією апеляційного суду у цій справі, відповідач посилається на норми податкового й пов`язаного із ним законодавства та обставини, викладені у акті перевірки Товариства, яким суд надавав оцінку, тобто фактично свої доводи звів лише до їх переоцінки, проте такі не є належною правовою аргументацією підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Висновки суду апеляційної інстанції у цій справі і у наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції свідчать про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які вирішені залежно від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення; наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду, є безпідставними.

Обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення постановами Верховного Суду безвідносно до обставин конкретної справи ч. 4 ст. 328 КАС України не передбачено. У постановах, на які посилається відповідач, висновки касаційного суду зроблені не у взаємозв`язку із обставинами, які установлені судами у цій справі, тоді як згідно вимог норми п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України невідповідність правозастосування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду може бути підставою касаційного оскарження у разі, якщо цей висновок зроблений у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що в залежності від підстави касаційного оскарження судового рішення додаткові вимоги до касаційної скарги встановлені нормами абзаців 2 - 4 п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України.

Так, згідно з абзацом третім п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Однак, посилаючись на п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі не вказано, від якого висновку Верховного Суду та щодо застосування якої норми права відповідач вважає, що необхідно відступити.

Відтак, наведені скаржником обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень не свідчать про виконання ним положень ч. 4 ст. 328 КАС України, що виключає підстави для оцінки касаційної скарги як такої, що відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 330 цього Кодексу.

З врахуванням зазначеного, не можуть бути взяті до уваги і доводи відповідача про наявність обставин для касаційного оскарження за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України, зважаючи на п. 1 ч. 2 ст. 353 цього Кодексу, оскільки згідно з останніми підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 328 цього Кодексу. Відсутність у касаційній скарзі належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, які передбачені пунктами 1, 2, 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, унеможливлюють перевірку такої умови.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З огляду на наведене суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, зокрема з підстав, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційну скаргу слід повернути скаржнику, що не перешкоджає йому реалізувати своє право звернутися із касаційною скаргою повторно.

Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

Керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003902 - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Яковенко