Справа № 369/10572/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року

м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Зуєнка Д.П. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обгрунтування позову зазначив, що виносячи постанови про накладення адміністративних штрафів за ст. 163-1, 163-15, 165-1 КУпАП від 26.07.2019р. ГУ ДФС у Київській області не врахував, що суб`єкт вказаних правопорушень спеціальний - фізична особа підприємець або посадова особа юридичної особи або особа, яка забезпечує себе роботою самостійно (адвокат, нотаріус), крім того, ні в протоколах, ні в постановах про накладення адміністративного стягнення не вказано суть правопорушення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої виходив із того, що постанови про накладення штрафу, винесені уповноваженими посадовими особами в межах повноважень та відповідають вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення винесені з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Сребнюк К.В. при проведенні позапланової документальної перевірки було складено протокол № 74 про адміністративне правопорушення, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) в частині не ведення книги обліку доходів та витрат.

22 липня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Сребнюк К.В. при проведенні позапланової документальної перевірки було складено протокол № 75 про адміністративне правопорушення, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-УІ (зі змінами та доповненнями) в частині заниження єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 ройу № 2464-УІ (зі змінами та доповненнями) в частині порушення строків сплати єдиного соціального внеску на спрощеній системі оподаткування п. 2, п. 9 пункту 11 розділу ПІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 в частині не своєчасного подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за неподання за 2018 рік.

22 липня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Сребнюк К.В. при проведенні позапланової документальної перевірки було складено протокол № 76 про адміністративне правопорушення, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене п. 1 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) в частині проведення розрахунків без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Згідно постанови № 65 про накладення адміністративного стягнення, винесеної заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленка І.М. , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-15 КУпАП.

В постанові № 65 про накладення адміністративного стягнення вказано, що було порушено порядок проведення розрахунків без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Згідно постанови № 63 про накладення адміністративного стягнення, винесеної заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленка І.М. , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510,00грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 165-1 КУпАП.

В постанові № 63 про накладення адміністративного стягнення вказано, що було порушено строки сплати єдиного соціального внеску на спрощеній системі оподаткування та не оподаткування звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2012-2018 роки.

Згідно постанови № 64 про накладення адміністративного стягнення, винесеної заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленка І.М. , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 163-1 КУпАП.

В постанові № 64 про накладення адміністративного стягнення вказано, що було порушено порядок не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи- підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Разом з тим, в порушення статті 256 КУпАП України у вказаних протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено, в чому саме полягали порушення, які конкретно неправомірні винні дії або бездіяльність вчинені позивачем і в який період, тобто не розкрито, в чому саме полягало неналежне ведення обліку доходів та витрат, яким чином було здійснено заниження оподаткованого доходу та за який період, в чому саме полягало порушення порядку нарахування єдиного внеску, що призвело до заниження єдиного внеску з сум доходу.

Відповідно до вимог ст. 280 вказаного Кодексу орган(посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясовувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлено, що протоколи про адміністративне правопорушення, а в подальшому постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесені з урахуванням складеного акту про результати документальної планової виїзної перевірки позивача, викладені в якому висновки щодо допущених вимог податкового законодавства податковим органом були покладені в основу доведеності вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164-1, ч.1 ст. 165-1 КУпАП.

Згідно з пп. 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/ або митного оформлення.

Згідно статті 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів - тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дія. передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення. - тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обов`язок ведення платниками єдиного податку Книги обліку доходів передбачено статтею 296 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, відповідно до якої платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Так, Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, акт №453/10-36-13-03/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача, яким виявлені порушення вимог законодавства, було складено 07.06.2019.

Разом з тим, протоколи про адміністративне правопорушення №73, №74, №75, №76 складені лише 22.07.2019.

В контексті викладеного, судова колегія дійшла до висновку щодо порушення строку складення протоколів про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Статтею 234-2 КУпАП передбачено, що органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані зокрема з порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1).

Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники.

Відповідно до частини 1 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявні або відсутні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не були в повній мірі дотримані вимоги КУпАП при розгляді справи, а саме: не з`ясовано чи підлягає особа адміністративній відповідальності за вчинене правопорушення та чи не закінчились на момент розгляду справи строки притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до положень пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статті 38 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 248 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. А закінчення строків притягнення особи до відповідальності виключає таке провадження.

Відтак, судлова колегія вважає, що оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені статтею 38 КУпАП, закінчились, відповідач зобов`язаний був закрити провадження у справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення не містить чіткого опису обставин, установлених під час розгляду справи, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказані обставини суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується вважає, що постанови Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 26.07.2019р. №63, №64, №65 про накладення адміністративного стягнення на позивача є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з недотриманням норм матеріального права та порушення норм процесуального права щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції №1 від 07.10.2020 позивач за подання апеляційної скарги на судове рішення сплатив 1892,00 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1892,00 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №63, №64, №65 від 26 липня 2019 року - задовольнити.

Постанови заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича №63, №64, №65 від 26 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення - скасувати та закрити провадження у вказаній адміністративній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1892,00 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто дві гривні ) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Київській області ().

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: Я.Б.Глущенко
О.Є. Пилипенко