Справа № 440/5750/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

21 жовтня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/5750/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Канигіна Т.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання дозволу незаконним,

В С Т А Н О В И В:

19.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання дозволу незаконним, а саме просить:

- зупинити дію дозволу №485 від 24.07.2020 в частині проведення земляних робіт, пов`язаних з розриттям дорожнього покриття (порушенням об`єкту благоустрою) у м. Полтаві по провулку Бумажному і провулку Михайличенка у м. Полтаві, до вирішення зазначеної адміністративної справи по суті.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що виконавчим комітетом Полтавської міської ради наданий Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕДС-Інжиніринг" дозвіл №485 від 24.07.2020 на проведення земляних робіт, пов`язаних з розриттям дорожнього покриття, починаючи з АДРЕСА_1 до вулиці Монастирська, 23. На момент подачі зазначеної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕДС-Інжиніринг" незаконно зруйнувало об`єкт благоустрою (асфальтоване покриття проїжджої частини) по провулку Михайличенка, за адресами від №1 до №16, які в проекті на виконання робіт взагалі не згадані. Заявник зазначає, що термін дії дозволу №485 від 24.07.2020 закінчується 23.10.2020, проте, будівельна організація не вкладається у вказані строки, у зав`язку з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕДС-Інжиніринг" форсує проведення робіт і, ймовірно, буде незаконно їх продовжувати поза межами дозволених строків, це підтверджується тим, що 24.09.2020 працівники Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС-Інжиніринг" незаконно продовжувати виконувати будівельні роботи з явними порушеннями будівельних норм і правил у місці, не зазначеному у дозволі №485 від 24.07.2020. 03.10.2020 розпочали розривати дорожнє покриття по провулку Михайличенка за адресами, яких немає в проектній документації. 07.10.2020 почалися аналогічні роботи по провулку Гористому. Враховуючи наведене, виникає нагальна необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову до вирішення адміністративної справи по суті.

Надаючи оцінку заяві про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Положеннями частини третьої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №640/9158/19, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тобто не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд критично відноситься до посилань заявника щодо того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕДС-Інжиніринг" форсує проведення робіт і, ймовірно, буде незаконно їх продовжувати поза межами дозволених строків, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження у будь-яких доказах, наявних у матеріалах справи.

Крім того, суд зауважує, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті, їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання дозволу незаконним.

Копію ухвали направити особі, яка подала заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Т.С. Канигіна