Справа № 405/1455/20 (2-а/405/39/20)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 405/1455/20 (2-а/405/39/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2020 року

у справі № 405/1455/20 (2-а/405/39/20)

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Геремій Тетяни Ігорівни, Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Босого Максима Анатолійовича

треті особи: Управління патрульної поліції в кіровоградській області департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Геремій Тетяни Ігорівни, Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Босого Максима Анатолійовича, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії від НК №540236 від 24.02.2020 року (далі - постанова №540236) та ЕАК №2152723 від 24.02.2020 року (далі - постанова №2152723) відповідно.

Позов обґрунтовано протиправністю оскаржених постанов, які на думку позивача прийняті інспекторами патрульної поліції не у спосіб, передбачений законодавством України.

Вказані обставини позивач пов`язує з позбавленням можливості скористатися правовою допомогою, здійсненням розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу та притягненням до відповідальності за недоведеністю обставин вчинення інкриміновано поступку. Позивач підкреслює, що пішохід не впевнився у власній безпеці та ступив на пішохідний перехід крайнього лівого ряду проїжджої частини, у той момент, коли ТЗ позивача вже перебував на такому переході та застосування екстреного гальмування тільки б створило аварійно-небезпечну ситуацію.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані підставами позову.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що оскарженою постановою №540236, прийнятою інспекторами патрульної поліції, позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень (двісті п`ятдесят п`ять гривень) за порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху.

Склад адміністративного правопорушення полягав у тому, що позивач, 24.02.2020 року о 08 год. 01 хв. у м. Кропивницький по вул. Садовій, керуючи транспортним засобом Renault Meggane, номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати перевагу пішоходам.

Крім того, судом встановлено, що при перевірці документів позивач не пред`явив посвідчення водія, тим самим порушив п. 2.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що його оскарженою постановою №2152723 притягнуто до відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (чотириста двадцять п`ять гривень).

Заперечуючи вину у порушенні правил дорожнього руху та вважаючи оскаржені постанови протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із наявності і доведеності у діях позивача складу правопорушення, санкція за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду та з цього приводу зазначає про таке.

Так, приписами статті 9 і 10 КУпАП визначено, що під адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно п. 18.1 Правил дорожнього руху, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Тобто, приписи наведеної норм передбачають, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу у русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід та водій відповідного ТЗ, що наближається до такого переходу повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам.

Саме ж визначення терміну «дати дорогу» закріплено у п.1.10 Правила дорожнього руху те передбачає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з п.п. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, крім іншого, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

З відео, наявного в матеріалах справи, чітко слідує, що позивач керуючи ТЗ Renault Meggane, номерний знак НОМЕР_1 , у лівій смузі руху по дорозі з двома смугами руху у кожному напрямку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу (позначеному дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, які розміщені з обох боків обабіч дороги, та дорожньою розміткою 1.14.3), на якому вже почав здійснював рух пішохід, не зменшив (позивач) швидкість руху та не зупинився, чим порушив вимоги вищезазначених норм ПДР України.

Суд першої інстанції надав належну оцінку вказаним обставинам та цілком обґрунтовано відхилив доводи позивача з приводу викладених фактів необачності пішохода, ураховуючи, що позивач мав об`єктивну можливість завчасно побачити пішохода на нерегульованому пішохідному переході, і, з урахуванням швидкості руху автомобіля, відстані до переходу та дистанції з поліцейським автомобілем, що рухався позаду, зменшити швидкість руху та зупинитися для надання переваги пішоходу, що вже рухався по пішохідному переходу, без створення аварійної ситуації.

Крім того, суд вірно виходив із того, що працівники підрозділів Національної поліції мають право приймати постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, на місці вчинення таких правопорушень, а також того, що описка у оскарженій постанови щодо дати скоєння правопорушення не є підставою для її скасування.

Доводи ж позивача про позбавлення можливості отримати правову допомогу спростовуються наявним у матеріалах справи відео-файлом, на якому зафіксовано роз`яснене позивачеві право на отримання правової допомоги.

Окрім цього, на такому відео-файлі містяться докази неодноразової вимоги працівника поліції до позивача щодо пред`явлення ним посвідчення водія, які останній проігнорував, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Ураховуючи, що такі вимоги працівника поліції зумовлені скоєнням позивачем порушень правил проїзду пішохідних переходів, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що приймаючи оскаржені постанови відповідачі діяли у спосіб, передбачений законодавством України. Саме ж пред`явлення позивачем посвідчення водія після неодноразових законних вимог поліцейського не нівелює відмови позивача пред`явити посвідчення водія раніше.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2020 року у справі № 405/1455/20 (2-а/405/39/20)- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко