Справа № 200/5865/20-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р. Справа№200/5865/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., за участі секретаря судового засідання Гуменної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказом ГУНП в Донецькій області № 119 о/с від 25.03.2019 року, на виконання постанови Верховного Суду, позивача звільнено з Національної поліції з 14 вересня 2016 року. Станом на день прийняття наказу про звільнення відповідачем не було проведено з ОСОБА_1 розрахунків, а саме: не була нарахована та сплачена індексація грошових доходів за період часу з 7 листопада 2015 року по 14 вересня 2016 року. З цього приводу позивач звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/600/20-а, залишеним в силі постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2020 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з листопада 2015 по 14 вересня 2016 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по 14 вересня 2016 року.

Як вказує позивач, після розгляду апеляційної скарги Першим апеляційним адміністративним судом, відповідач 27.05.2020 року нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 287, 18 грн. Разом з тим, ГУНП у Донецькій області під час виплати індексації грошового забезпечення не було сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що суперечить приписам 116 Кодексу законів про працю України. З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.09.2016 року по 27.05.2020 року у сумі 287 455, 50 грн.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області зазначає наступне. Так, після ухвалення судом рішення, зокрема про стягнення індексації заробітної плати, та у випадку подальшого його невиконання положення статей 116, 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто застосування норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України є неможливим при вирішенні спірних правовідносин. Крім того, розмір індексації грошового забезпечення, який ОСОБА_1 на виконання судового рішення отримав 27.05.2020 року, складав 287, 18 грн, тобто 0,99 % від суми розрахованого ним середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Отже, розмір компенсації не є співмірним із заявленим ним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також відповідач наголошує, що позивачем, як він вважає, зазначається період затримки - з 15.09.2016 року по 27.05.2020 року. Однак, до нього входить і час вимушеного прогулу - з 15.09.2016 року по 11.12.2017 року, за який виплата грошових коштів мала разовий характер та не являлась заробітною платою (грошовим забезпеченням). З огляду на наведене, представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 30.06.2020 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні та відкрив провадження по справі № 200/5865/20-а. Розгляд адміністративної справи № 200/5865/20-а визначив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

07.08.2020 року суд виніс ухвалу, якою розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні визначив проводити за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 16 год 00 хв 07.09.2020 року.

07.09.2020 року суд закрив підготовче провадження по адміністративній справі та призначив судовий розгляд по суті на 10 год 00 хв 22.09.2020 року.

Ухвалою від 22.09.2020 року Донецький окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - залишив без руху. Встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - до 07 жовтня 2020 року, протягом якого позивач мав надати суду докази поважності причин пропуску строку звернення до суду із наданням відповідного клопотання про поновлення строків звернення до суду.

01.10.2020 року суд ухвалою дійшов висновку про можливість поновлення строку звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом та продовжив розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд призначив судове засідання на 07.10.2020 року о 10 год 05 хв.

На судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, не з`явились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копіями паспорту серії НОМЕР_2 (а.с.6-10).

Позивач у період з 15.08.1998 року по 29.06.2002 року проходив навчання курсантом у вищому навчальному закладі Донецький інститут внутрішніх справ, в період з 20.12.2002 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах ОВС, в період з 07.11.2015 року по 14.09.2016 року проходив службу в Національній поліції, що встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи № 805/4260/16-а.

1998 році був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України, а з 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України..

Під час проходження такої служби рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 25 червня 2015 року №11/І/V/53 позивачу надано статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 27 липня 2015 року, а.с.11).

В період з 07 листопада 2015 року по 14 вересня 2016 року позивач проходив службу в Національній поліції України, з якої був звільнений з 14 вересня 2016 року.

Так, 14 вересня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області прийнято наказ № 1453 «Про виконання п. 1 наказу ГУНП в Донецькій області від 17.08.2016 № 1285», пунктом 1 якого за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, вказівки ГУ НП в Донецькій області № 4824/05/12-2016 щодо дотримання поліцейськими дисципліни і законності, викоренення та попередження надзвичайних подій за їх участю та корупційних діянь серед особового складу, пунктів 1 та 2 ч. 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилося у недотриманні обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, використанні своїх службових повноважень, пов`язаних з можливим одержанням неправомірної вигоди, скоєнні вчинку, який підриває авторитет Національної поліції і є несумісним з подальшим проходженням служби, старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції України.

14 вересня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області видано наказ № 310 о/с «По особовому складу», яким відповідно до розд. VII Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_1 старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції з 14 вересня 2016 року.

Накази щодо звільнення оскаржувалися в судовому порядку.

Вказані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме постановою Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 805/4260/16-а.

Цією ж постановою також встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року в справі № 805/4260/16-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання дій незаконними, визнання незаконними наказів, стягнення заробітної плати, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволені частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14 вересня 2016 року № 1453 «Про виконання п.1 наказу ГУНП в Донецькій області від 17.08.2016 № 1285» щодо звільнення зі служби в Національній поліції України старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14 вересня 2016 року № 310 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_1 старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції. Суд поновив ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 15 вересня 2016 року та стягнув з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2016 року по 11 грудня 2017 року у розмірі 91 381, 68 грн з відрахуванням з цієї суми обов`язкових податків і зборів. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

На виконання вказаного судового рішення наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 грудня 2017 року № 591 о/с «По особовому складу» скасовано пункт наказу від 14 вересня 2016 року № 310 о/с у частині звільнення позивача; позивача з 15 вересня 2016 року поновлено на посаді (пункти 5 та 6 Наказу).

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 805/4260/16-а, яка набрала законної сили, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року скасовано, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишено в силі.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25 березня 2019 року № 119 о/с на виконання постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 в справі № 805/4260/16-а скасовані пункти 5 та 6 наказу від 14 вересня 2016 року № 310 о/с щодо позивача та наказано вважати позивача звільненим зі служби в поліції з 14 вересня 2016 року; до вислуги років зараховано фактично відпрацьований час після поновлення на службі за рішенням суду з 12 грудня 2017 року до 25 березня 2019 року.

Рішенням від 25.02.2020 року по справі № 200/600/20-а Донецький окружний адміністративний суд задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошових доходів, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення у розмірі 3 375, 17 грн. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час служби в поліції відносно ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 14.09.2016 року. Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення під час служби в поліції ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 14.09.2016 року (а.с.16-25).

Рішення суду набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду, 12 травня 2020 року (а.с.28-33).

На виконання рішення суду 25.05.2020 року Головним управлінням Національної поліції у Донецькій області сплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 287, 18 грн (а.с.49).

Разом з тим, вважаючи протиправною невиплату під час перерахування індексації грошового забезпечення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Закон України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відтак, спірні правовідносини щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку врегульовано ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, стаття 116 Кодексу законів про працю України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 року № 988, установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.п. 3, 11, 12 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. 2.2.Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п. 2.2.7. цієї Інструкції, до складу фонду додаткової заробітної плати входять суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року по справі № 200/600/20-а, яке набуло чинності 12 травня 2020 року, позовні вимоги вирішено на користь позивача (працівника) в повному обсязі та встановлено, що право на отримання виплати індексації грошового забезпечення виникло у позивача в період з 07 листопада 2015 року по 14 вересня 2016 року.

На виконання рішення суду, тобто станом на момент звільнення позивача нарахована за рішенням суду індексація грошового забезпечення у розмірі 287,18 грн вже підлягала виплаті на момент звільнення.

Таким чином, висновки відповідача, що індексація грошового забезпечення, нарахована за рішенням суду, не підлягала виплаті на момент звільнення позивача суд вважає помилковими.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівників органів Національної поліції України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з органів Національної поліції України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, однак щодо військовослужбовців, викладений в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17.

Така правова позиція дійсно знайшла підтвердження в судовій правозастосовній практиці, зокрема, постановах Верховного Суду України від 17.01.2019 року у справі № 814/2648/16 та від 17.01.2019 року у справі № 805/2706/17-а.

Відтак, Верховний суд зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року.

При цьому суд зазначає, що вказаний порядок не містить окремого порядку обчислення середньої заробітної плати, тому для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно застосовувати постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно пп. «л» п. 1 цей Порядок застосовується, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу ІI постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 року № 100 встановлено, що в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Судом встановлено, що нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за липень 2016 року склала 6 612, 17 грн., за серпень 2016 року склала 6 589, 68 грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», кількість робочих днів у липні 2016 року складає 22 дні, у серпні 2016 року складає 22 дні. Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача за липень - серпень 2016 року складає 300, 04 грн. (6 612, 17 грн. + 6 589, 68грн. : 44 робочих дня).

Індексація грошового утримання згідно з рішенням суду у справі № 200/600/20-а виплачена відповідачем ОСОБА_1 25.05.2020 року (а.с.49).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З огляду на викладене, затримка по виплаті індексації з 15.09.2016 року по 25.05.2020 року - день фактичного розрахунку складає 923 робочих днів (300, 04 грн.* 823 календарних дня = 277 269, 20 грн.).

Суд вважає помилковою позицію відповідача щодо неможливості стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - з 15.09.2016 року по 11.12.2017 року, оскільки саме 14.09.2020 року мав був здійснений остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , а тому саме з цієї дати по день фактичної виплати і має бути стягнений середній заробіток.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Разом з тим, суд враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум, залежить від різних чинників. Зокрема, при розгляді справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення індексації не обмежується будь-яким строком звернення до суду. Водночас, для звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлено лише тримісячний строк.

Суд зауважує, що сума індексації грошового утримання позивача відносно суми середнього заробітку складає 0, 1 % (сума виплаченої індексації 287, 18 грн *100 % та поділене на суму 277 269, 20 грн).

З метою недопущення зловживання позивачем власними процесуальними правами, а також з урахуванням розміру суми виплаченої індексації грошового утримання позивачу згідно рішення суду у справі № 200/600/20-а та з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності слід стягнути суму у розмірі 277, 27 гривень (277 269, 20 грн * 0,1 %).

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», жодні витрати не підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 139 КАС України.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 87517, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 86) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 277, 27 грн (двісті сімдесят сім гривень двадцять сім копійок).

В решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено 16.10.2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб