Справа № 420/6063/18
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
16 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6063/18
По справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року частково задоволена апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року скасоване та ухвалене нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволений частково.
Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 перерахованого розміру пенсії у період з 05.03.2019 року з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум.
Зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 виплату пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року включно у розмірі 100% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум.
В іншій частині позову відмовлено.
Із законністю постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2020 року не погоджуюсь з огляду на таке.
Скасовуючи оскаржуване рішення апеляційний суд виходив з того, що після набрання законної сили (05 березня 2019 року) рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, у відповідача виник обов`язок здійснювати виплату позивачу пенсії щомісячно з урахуванням 100% суми підвищення, проте, з 04 вересня 2019 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 804 від 14 серпня 2019 року, яка підлягала обов`язковому застосуванню відповідачем у цій справі.
Апеляційний суд з огляду на те, що Постанова Кабінету Міністрів України № 804 від 14 серпня 2019 року набрала чинності 04 вересня 2019 року, і була обов`язковою до застосування, дійшов висновку, що відмова у виплаті позивачу пенсії в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії є безпідставною лише в період з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно).
За таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що виплата пенсії позивачу в період з 04.09.2019 по 31.12.2019 мала здійснюватися апелянтом у розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», про що також зазначено в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у зразковій справі № 240/6263/18.
За таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, щодо зобов`язання апелянта провести позивачу перерахунок та виплату пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року включно у розмірі 100% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум.
Вказані висновки апеляційного суду вважаю помилковими, а оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що мало б бути змінене в частині дати з якою підлягали відновленню порушені права позивача, зокрема з 01.01.2018 року , з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами ст. 19 основного Закону, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
За приписами ст. 116 Основного Закону Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина (п. 2 ч. 1 ст. 116), забезпечує проведення політики у сфері соціального захисту (п. 3 ч. 1 ст. 116).
Відповідно до ч. 1 ст. 117 основного Закону, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 та 3 статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За приписами статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Основними засадами судочинства є:
1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;
2) забезпечення доведеності вини;
3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;
4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором;
5) забезпечення обвинуваченому права на захист;
6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;
7) розумні строки розгляду справи судом;
8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;
9) обов`язковість судового рішення.
Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.
Враховуючи вказані норми Основного Закону право позивача на отримання пенсії у 100 відсотковому розмірі з 01.01.2018 року є конституційним правом на соціальний захист, що гарантується Державою, яка зобов`язана спрямовувати свою діяльність на забезпечення цього права.
У свою чергу, Держава діє через органи законодавчої, виконавчої та судової влади, які зобов`язані здійснювати свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Кабінет Міністрів України, у межах наданих повноважень, зобов`язаний діяти з дотриманням норм Конституції України та законів України, які є актами вищої юридичної сили ніж акти, що приймаються Кабінетом Міністрів України.
Пенсійний Фонд України, який є центральним органом виконавчої влади та його територіальні органи також зобов`язані у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (Постанова КМУ № 280 від 23.07.2014 р.).
У разі недотримання Державою, в особі її виконавчих органів (в цій справі територіальний орган ПФУ), взятих на себе зобов`язань, зокрема в частині гарантування громадянину конституційного правам на соціальний захист, а саме не виплата у 100 відсотковому розмірі пенсії, нарахованої у відповідності до чинного законодавства, та за відсутності встановлених законом обставин для такої невиплати, між таким пенсіонером та територіальним органом ПФУ виникає юридичний спір, на який поширюється юрисдикція судів (ч. 2 ст. 124 Основного Закону).
Жодною нормою Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII, який у спірних правовідносинах є спеціальним, не передбачена можливість сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування.
Системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати пенсії (статті 51, 52, 55, 63 цього Закону).
Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/3858/18 від 12.12.2018 року, яке набрало законної сили 05.03.2019 року скасовані положення постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 в частині умов, порядку та розмірів саме виплати сум перерахованих пенсій. За таких обставин територіальні органи ПФУ зобов`язані з 05.03.2019 року виплачувати перераховану пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII - в повному обсязі.

Встановлена рішенням окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/3858/18 від 12.12.2018 року протиправність положень Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, через відсутність у Кабінету Міністрів України права встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, як зазначено у зразковій справі №160/3586/19, є підставою для відновлення порушених прав позивача з 05.03.2019 року.

Проте, позовні вимоги, які були предметом розгляду зразкової справи №160/3586/19 стосувались саме протиправної відмови пенсійного органу у задоволені заяви позивача про проведення виплати його пенсії у стовідсотковому розмірі саме з 05.03.2019 року.

Правовідносини в справі, яка переглядалась апеляційним судом, окрім порушеного права на отримання пенсії у 100 відсотковому розмірі з 05.03.2019 року, стосується також і права на отримання пенсії у 100 відсотковому розмірі з 01.01.2018 року по 04.03.2019 року та з 04.09.2019 року.

Зазначаю, що визнання протиправними на нечинними пунктів 1, 2 постанови КМ України №103 від 21.02.2018 року та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 13 лютого 2008 року, так само як і скасування в судовому порядку (справа № 640/19133/19) повністю Постанови КМУ № 804 від 14.08.2019 року, відбулось саме з підстав відсутності у Кабінету Міністрів України відповідних повноважень на встановлення відстрочки, розстрочки виплати пенсії або обмеження її виплати.

Оскільки Кабінет Міністрів України не мав зазначених вище повноважень, а Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII не передбачає можливості сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування, на мою думку, розглядаючи питання щодо захисту порушених прав позивача в період з 01.01.2018 року по 04.03.2019 року та з 04.09.2019 року по 31.03.2020 року, про які заявив позивач в цій справі, суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII, який має вищу юридичну силу, а не положення Постанови КМ України №103 від 21.02.2018 року та № 804 від 14.08.2019 року, які в цей період були чинними.

Також, вважаю за необхідне зазначити, що порушення прав позивача в період з 01.01.2018 року по 04.03.2019 року та з 04.09.2019 року по 31.03.2020 року є очевидним, оскільки з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року позивач не отримав належних йому на підставі закону та гарантованих Конституцією України 50 відсотків підвищення пенсії, а в період з 01.01.2019 року по 04.03.2019 року та з 04.09.2019 року по 31.03.2020 року - 25 відсотків підвищення пенсії, за відсутності при цьому будь-якого законодавчого врегулювання щодо виплати цих коштів у майбутньому.

Зазначена обставина, на мою дімку, є втручанням у майнові права позивача, порушенням Державою, в особі її виконавчих органів, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - права мирно володіти своїм майном.

Додатково вважаю за необхідне зазначити, що приймаючи Постанову № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» Кабінет Міністрів України, в силу своїх повноважень, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, мав передбачити наслідки свого рішення у вигляді підвищення пенсій, призначених за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII.

Оскільки Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 704 від 30.08.2017 року то логічним є те, що вказана постанова прийнята виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету для виконання вимог, зокрема і Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII в частині наслідків у вигляді проведення перерахунку пенсій, призначених за цим законом. Отже Держава, в особі її виконавчих органів, зобов`язана була діяти відповідно до вимог законів України, проте як порушені права позивача можуть бути відновлені в повному обсязі лише шляхом зміни судового рішення у справі № 420/6063/18 із зазначенням дати з якої мають бути відновлені порушені права позивача з 01.01.2018 року, замість 05.03.2019 року.

За таких обставин, вважаю, що у апеляційного суду були наявні правові підстави для зміни оскаржуваного судового рішення.

Суддя С.Д.Домусчі