Справа № 120/3967/19-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3967/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

21 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-0214 від 13.06.2018.

В обґрунтування позову зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення, якими контролюючий орган нарахував позивачеві грошові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки орендовані земельні ділянки фактично використовує юридична особа - ФГ "Астрея", а фізична особа, яка отримала їх в користування з цільовим призначенням "для ведення селянського (фермерського) господарства" здійснює на ній діяльність не особисто, а через утворену юридичну особу - фермерське господарство. При цьому, плату за користування земельною ділянкою сплачувало саме ФГ "Астрея".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.02.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ВН від 01.06.1993 позивачу на підставі рішення 11 сесії 21 скликання Брицької сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 10.03.1993 надано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Бицької сільської ради, площею 50,00 га в межах згідно з планом.

В подальшому, позивачем створено та зареєстровано Селянське (фермерське) господарство "Астрея" в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області, що підтверджується Статутом господарства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до акту приймання-передачі в користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства від 19.06.2012 позивач передав в користування земельну ділянку площею 50,00 га на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області для ведення селянського (фермерського) господарства, якою він користується на підставі Державного акту на право постійного користування землею, належне право користування земельною ділянкою селянському (фермерському) господарству "Астрея", в особі голови СФГ Кухарчука В.П.

13.06.2018 Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення №-0214, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що земельна ділянка єдиним масивом в повному обсязі передана в користування. Той факт, що використання земельної ділянки відбувається через створене позивачем ФГ "Астрея" не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати податок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Отже, оцінюючи доводи позивача про те, що орендовані земельні ділянки фактично використовує юридична особа - ФГ «Астрея», а фізична особа, яка отримала їх в користування з цільовим призначенням «для ведення селянського (фермерського) господарства» здійснює на ній діяльність не особисто, а через утворену юридичну особу - фермерське господарство, суд вказує наступне.

За змістом статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

У статті 7 цього Закону встановлено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 8 Закону «Про фермерське господарство» передбачено що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 12 цього Закону землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 288.1- 288.3 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду від 10.07.2020 у справі №0240/2978/18-а.

Як слідує із матеріалів справи, на підставі рішення 11 сесії 21 скликання Брицької сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 10.03.1993 ОСОБА_1 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 50,00 га на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії BH від 01.06.1993.

Вказані дії стали передумовою для державної реєстрації 01.06.1993 Фермерського господарства "Астрея" як юридичної особи.

Актом приймання-передачі в користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства від 19.06.2012, фізична особа ОСОБА_1 передав у користування земельну ділянку селянському (фермерському) господарству "Астрея", а саме голові СФГ - ОСОБА_1 .

Водночас, як зазначалось вище, відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов`язки землекористувача, виникають з моменту реєстрації права оренди або право власності на землю.

Тому, колегія суддів критично оцінює вказаний акт приймання передачі від 19.06.2012, оскільки він не є тим документом, який підтверджує право користування у розумінні ст.125 Земельного кодексу України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що земельна ділянка єдиним масивом в повному обсязі передана в користування. Доказів, які б спростовували вказаний висновок суду позивачем не надано та судом не здобуто.

Таким чином, оскільки право постійного користування земельною ділянкою площею 50,00 га на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області належить фізичній особі ОСОБА_1 , то саме на нього покладено обов`язок сплати орендної плати.

Той факт, що використання земельної ділянки відбувається через створене позивачем ФГ "Астрея" не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати податок.

Щодо посилання апелянта на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №814/1005/16, то колегія суддів зазначає, що обставини у вказаній справі та у справі №120/3967/19-а є відмінними. Посилання ж апелянта на правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, колегія суддів також не враховує, оскільки перегляд цієї справи в касаційному порядку стосувався питання предметної юрисдикції.

За сукупністю викладених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду прешої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 13.06.2018 за №-0214, яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 9621,00 грн. винесено правомірно, а відтак не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.