Справа № 344/12569/19
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/23/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Грегулецька Х.І.,

позивача Чижов Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Бобало Д.І., Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 05/07/2019 біля 12 години позивач прибув в двір будинку по АДРЕСА_1 , позивач передбачав залишення автомобіля в дворі на цілу ніч перед в`їздами в гаражі та запитав дозвіл власника гаражу № НОМЕР_1 . Біля 19:30 години позивач поставив належний йому автомобіль Opel Tigra НОМЕР_2 перед гаражами. Біля 21.00 години в квартиру, в якій перебував позивач з`явився представник поліції і заявив, що автомобіль позивача перешкоджає в`їзду в гараж № НОМЕР_3 , а також біля автомобіля позивача поліцейський склав щодо позивача постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Позивач просив суд скасувати постанову відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що не визнає вчинення правопорушення, оскільки не унеможливив в`їзд в гараж, а ускладнив його, схема розташування автомобіля не складена, фото відповідача спотворює ситуацію, докази відповідача не об`єктивні, інший ракурс не відображено; дозвіл залишити транспортний засіб перед гаражами позивач отримав від власника сусіднього гаража, від особи, яка викликала поліцію позивач не отримував дозвіл на блокування в`їзду в його гараж.

Відповідач подав суду відзив на позов, в якому заперечив позов у зв`язку з його безпідставністю, надуманістю, перекрученням позивачем дійсних фактичних обставин, введенням суду в оману; відповідач надав фото і відео докази розміщення позивачем автомобіля в такий спосіб, що унеможливив рух автомобілів для заїзду в гаражі НОМЕР_1.

05/07/2019 відповідач склав щодо позивача постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення п. 15.10д Правил дорожнього руху за унеможливлення проїзду до гаража № НОМЕР_3 .

Доказу отримання дозволів власників гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 позивач суду не надав.

В судовому засіданні судом оглянуто відеозапис з відеокамер зовнішнього спостереження та здійснених поліцейським, на яких зафіксовано як позивач просив пробачення у поліцейського за залишення автомобіля, який перешкоджав в?їзду в гараж, після роз`яснення поліцейським тієї обставини, що у разі, як би поліцейські не відшукали позивача в будинку, то вони б здійснили евакуацію його автомобіля; на відео зображено подію звернення власника гаража № НОМЕР_3 в патрульну поліцію у зв`язку із блокуванням автомобілем позивача в`їзду у відповідний гараж; також на відеозаписі відображено обставину переміщення позивачем належного йому автомобіля у зв`язку із блокуванням ним в`їзду; на відеозаписі однозначно відображено обставину розміщення позивачем автомобіля в місці, що унеможливлював заїзд в гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

Відповідно до роз`яснень Європейського суду з прав людини оцінка фактичних обставин належить до компетенції суду, а не позивача. Тому заперечення позивачем дійсних об`єктивних обставин блокування ним руху для заїзду в гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 не має значення для оцінки доказів. Переконання позивача в дійсності фактичних обставин, які ним заперечуються не визначено процесуальним законом в якості мети судового розгляду спору.

Відеозаписи, надані відповідачем об`єктивно відображають розташування позивачем його автомобіля в такий спосіб, що унеможливив в`їзд в гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 по будь-якій траєкторії заїзду.

Відеозаписи, надані відповідачем з різних ракурсів відображають розташування позивачем його автомобіля.

На відеозаписі відповідача чітко і однозначно встановлено обставину розміщення автомобіля позивача саме в місці безпосереднього заїзду в гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

Натомість саме фототаблиці, надані позивачем спотворюють можливість встановлення обставин розташування автомобіля позивача.

Після огляду в судовому засіданні відеозапису відповідача позивач надав перед судом пояснення про те, що йому необхідно ознайомитись з власною позовною заявою, що ним не враховано докази відповідача за відеозаписом, а також, що він недбало поставився до виконання своїх обов`язків, оскільки заздалегідь не ознайомився із відеозаписом, який надав відповідач.

Позивач в судовому засіданні не зміг надати пояснення про спростування змісту відеозаписів відповідача.

Пояснення позивача було зведено до проголошення ним абстрактних формулювань про не визнання доказів відповідача.

В ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Блокування в`їзду в гаражі належить до форм порушення обов?язків позивача як учасника дорожнього руху.

В п. 3 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Розміщення позивачем автомобіля здійснено в такий спосіб, що ним унеможливлено в`їзд в гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

Позивачем не спростовано інформацію відповідача за змістом відеозапису.

В ст. 72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже відповідачу процесуальним законом гарантовано право на доведення обставин правопорушення позивача і компетенції відповідача щодо притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При ухваленні постанови інспектором патрульної служби повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином відповідачем спростовано позов. Позов засновано на повідомленні суду неправдивої інформації щодо обставин правопорушення позивача, запереченні обставин, які зафіксовано на відеозаписі на час ухвалення відповідачем постанови. Дії позивача належать до форм зловживання правом, оскільки спрямовані на незаконне уникнення ним від юридичної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Пояснення позивача підлягають критичній оцінці, оскільки, відповідно до відеозапису ним заблоковано в`їзд в гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 ; автомобіль позивача було розташовано безпосередньо в місці заїзду особою, яка викликала представників патрульної поліції в гараж НОМЕР_3; можливість в`їзду відновилась тільки після переміщення позивачем його транспортного засобу.

В ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже власникам гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 належить виключне право на користування їх гаражами, без погодження цього із позивачем.

Відповідно до змісту ЦК України та Закону України «Про дорожній рух» позивач зобов`язаний в такий спосіб здійснювати свої права, щоб не порушувати прав власників відповідних гаражів.

За змістом ЦК України та Закону України «Про дорожній рух» позивачу не належить право визначати власникам зазначених гаражів порядок користування їх майном.

Відстань, що необхідна власникам гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_3 для заїзду в гаражі визначається не за розсудом і не за габаритами автомобіля позивача, а за об?єктивними обставинами в потребі простору і траєкторії за габаритами транспорту, що використовується власниками відповідних гаражів за розсудом відповідних власників, з урахуванням того, що ними можуть використовуватись негабаритні транспортні засоби тощо.

В ст. 2 КАС України в якості загальної засади правосуддя проголошено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

В п. 3 ч. 1 ст. 45 КАС України вказано, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Загальною засадою юридичної відповідальності є невідворотність покарання за порушення правових норм.

Суд не є засобом для будь-якої зі сторін в її зловживаннями правами.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

В параграфі 68 рішення в справі Європейського суду з прав людини «Birsan проти Румунії» вказано, що ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» вказано, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Отже позов засновано на повідомленні позивачем суду неправдивої інформації, на запереченні позивачем об?єктивної інформації за доказами відповідача. Процесуальним законом відповідачу гарантовано використання різноманітних засобів доказування, його не обмежено в таких засобах.

В судовому засіданні позивач надав перед судом пояснення про те, що за змістом Наказу № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейський зобов`язаний був скласти схему до оскаржуваної постанови.

Однак відповідним наказом не встановлено для відповідача відповідного обов`язку.

Отже і у вказаній частині позивачем надано неправдиві пояснення щодо обов`язків відповідача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ :

в позові відмовити;

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня її проголошення

Суддя С.О. Бородовський