Справа № 932/7911/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року Справа № 932/7911/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
08.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить:
- визнати такими, що не відповідають Конституції України відмови відповідача: Отказ в материальной помощи от 03.04.2020 №Г-410/1 на странице 44 щодо надання Отказ в пособии по вынужденной безработице от 31.03.2020 №12/1-1099 на странице 39 Отказ в предоставлении жилищных субсидии от 03.04.20№ Г-45/1 на странице 42;
- зобов`язати відповідача оформити позивачу допомогу по частковому безробіттю у розмірі прожиткового мінімуму кожного місяця на термін, необхідний для завершення досудового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт його майна, отримання відшкодування та відновлення господарської діяльності;
- зобов`язати відповідача надати позивачеві житлові субсидії на термін, необхідний для завершення досудового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт його майна, отримання відшкодування та відновлення господарської діяльності у розмірі 100% з урахуванням заборгованості;
- зобов`язати відповідача надати допомогу, яку позивач мав би отримати, як суб`єкт господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19.
В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано, що Дніпропетровський обласний центр зайнятості листом 31.03.2020 №12/1-1099 зазначив, що законодавством не передбачено надавати допомогу по частковому безробіттю приватним підприємствам на тій підставі, що згідно п. 1.4 Порядку надання такої допомоги вона надається підприємствам, а згідно з п. 4 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство є юридичною особою. Таким чином, позивач як підприємець-фізична особа не є юридичною особою та не має права на таку допомогу. Проте позивач не згодний з такою правовою позицією, оскільки положеннями ст. 51 Цивільного кодексу України фізичні особи-підприємці дорівнюються до юридичних осіб. Позивач є застрахованою особою. Конституцію України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Якщо відсутні закони, які прямо регулюють порядок отримання допомоги по частковому безробіттю, то слід застосовувати аналогію права або закон прямої дії. Таким чином, відмова у наданні допомоги по частковому безробіттю є не конституційною та не може бути законною. Щодо відмови у наданні житлової субсидії позивач вказав, що згідно листа міськвиконкому від 03.04.20 №Г-45/1 у житловій субсидії відмовлено, оскільки позивач не має доходу та не сплачував ЄСВ, але при цьому комісія не виконала свої службові обов`язки та проігнорувала надані позивачем довідки про те, що він не може працювати, так як на його господарську діяльність здійснено незаконний арешт активів та усі його банківські рахунки арештовано. Незаконність арешту підтверджена рішенням суду та перевіркою мінюста та довідкою про те, що ОСОБА_1 є потерпілим від кримінального злочину. Оскільки досудове слідство триває позивач вимагав надати йому допомогу по вимушеному безробіттю- на час, необхідний для завершення слідства та вироку суду. Щодо відмови у наданні матеріальної допомоги позивач вказав, що 12.11.2019 позивач звернувся до міськвиконкому про надання матеріальної допомоги, але листом від Департаменту соціальної політики від 26.11.2019 №Г-1553/1 отримав відмову. Також, 26.03.2020 позивач знову звернувся до міськвиконкому за матеріальною допомогою на час досудового слідства та отримав аналогічну відмову, а саме на підставі рішення про Порядок надання матеріальної допомоги Міськвиконкому №52/36 від 24.10.2018. Таким чином, відповідачем порушено гарантовані права позивача Конституцією України.
10.07.2020 ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії було передано на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративному суду.
17.07.2020 відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративна справа №932/7911/20 була передана на розгляд судді Захарчук-Борисенко Н.В.
Ухвалою суду від 22.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху із встановленим строком для усунення його недоліків.
25.08.2020 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 22.07.2020 було усунено недоліки позовної заяви шляхом надання однієї позовної заяви, в якій просить суд:
1. Визнати такими, що невідповідають Конституції України відмови відповідача:
- Отказ в материальной помощи от 03.04.2020 №Г-410/1 на странице 44;
- Отказ в пособии по вынужденной безработице от 31.03.2020 №12/1-1099 на странице 39;
- Отказ в предоставлении жилищных субсидии от 03.04.20 № Г-45/1 на странице 42.
2. Зобов`язати відповідача надати позивачу матеріальну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму кожного місяця на термін необхідний для завершення досудового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт майна позивача, отримання відшкодування та відновлення господарської діяльності.
5. Зобов`язати відповідача надати позивачеві житлові субсидії на термін, необхідний для завершення досудового слідства у кримінальній справі про незаконний арешт майна позивача, отримання відшкодування та відновлення господарської діяльності - у розмірі 100% з урахуванням заборгованості яка виникла з дати першого звернення 18.11.2019р.
6. Зобов`язати відповідача надати допомогу, яку позивач мав би отримати, як суб`єкт господарської діяльності у період обмежувальних заходів карантину COVID-19.
Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження в адміністративній справі №932/7911/20 разом із копією адміністративного позову з додатками отримано 08.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, оригінал якого міститься в матеріалах справи. Однак, Дніпровська міська рада, не виконала вимоги ухвали суду від 27.08.2020 та відзив у встановлений судом строк не надала.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступні обставини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
23.08.2017 постановою про перевірку виконавчого провадження було визнано дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС такими, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства та необхідно вжити всіх необхідних заходів щодо скасування постанови про арешт майна боржника в частині арешту нерухомого майна боржника. Зобов`язати головного державного виконавця Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області внести відповідні зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Листом від 31.03.2020 Дніпропетровський обласний центр зайнятості за вих. №12/11-1099 повідомив позивача про те, що надання допомоги по частковому безробіттю фізичним особам підприємцям законодавством не передбачено. Крім того, в листі також вказано, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
03.04.2020 Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради за вих.№ Г-45/1 повідомлено позивача про таке.
З 1996 заявник зареєстрований я фізична особа-підприємець (спрощена система оподаткування) . З 2007 отримав ліцензію на видавничу діяльність, яка мала пільги на податки та збори та перейшов загальну систему оподаткування. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 був відсутній будь який дохід (не сплачував ЄСВ), на все майно було накладено арешт. На цей час заявник ніде не працює і не перебуває на обліку в службі зайнятості».
Комісією відмовлено ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії з 01.10.2019 та зазначено, що заявник буде мати право на призначення житлової субсидії, якщо на момент призначення житлової субсидії він буде сплачувати (за нього буде сплачено) внесок у розмірі, не меншому ніж мінімальний, протягом двох місяців підряд перед днем звернення за призначенням житлової субсидії, або він буде зареєстрований у державній службі зайнятості.
Також 03.04.2020 за №Г-410/1 Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради повідомлено позивача про те, що умови призначення та надання адресної матеріальної допомоги окремим категоріям громадян міста, затверджені рішенням міської ради від 24.10.2018 №52/36. Так, відповідно до Положення адресна матеріальна допомога надається громадянам, які опинилися за певних обставин у складній життєвій ситуації та за наявності необхідного пакету документів. Станом на 01.04.2020 звернення щодо надання матеріальної допомоги з необхідним пакетом документів до департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради не надходило.
Крім того, судом встановлено, що позивач неодноразово звертався із скаргами до Міністерства соціальної політики України щодо надання матеріальної допомоги як потерпілому від кримінального злочину, матеріальної допомоги по частковому безробіттю, допомогу як фізичній особі-підприємцю у зв`язку з карантином, однак ОСОБА_1 фактично було відмовлено.
Таким чином, позивач вважаючи такими, що не відповідають Конституції України відмови відповідача, а саме: Отказ в материальной помощи от 03.04.2020 №Г-410/1 на странице 44, Отказ в пособии по вынужденной безработице от 31.03.2020 №12/1-1099 на странице 39, Отказ в предоставлении жилищных субсидии от 03.04.20№ Г-45/1 на странице 42, звернувся до суду для захисту своїх порушених прав гарантованих Конституцією та чинними законами України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ст. 1 Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною першою статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (стаття 4 Закону України "Про звернення громадян").
Згідно із приписами статті 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Так, 03.04.2020 за №Г-410/1 Департаментом соціальної політики Дніпровської міської ради повідомлено позивача про те, що умови призначення та надання адресної матеріальної допомоги визначені Положенням про призначення та надання адресної матеріальної допомоги окремим категоріям громадян міста, затвердженим рішенням міської ради від 24.10.2018 №52/36. Так, згідно Положення адресна допомога надається громадянам, які опинились за певних обставин у складній життєвій ситуації, а саме

-хвороба (онкологічне захворювання, оперативне лікування, лікування після дорожньо-транспортної пригоди, проведення курсу лікування або реабілітації для дитини з інвалідністю або для осіб, що мають інвалідність І та ІІ групи;

- пожежа або стихійне лихо, внаслідок якого завдано збитків житлу, майну потерпілого або його здоров`ю;

- інші непередбачені надзвичайні обставини, що об`єктивно порушують нормальну життєдіяльність заявника та його родини, наслідки яких вона не може подолати самостійно.

Проте у відповіді Департамент соціальної політики ДМР вказав, що станом на 01.04.2020 звернення щодо надання матеріальної допомоги з необхідним пакетом документів до департаменту не надходило. Суд звертає увагу відповідача, що у відповіді не зазначено який саме пакет документів не надано, та які саме непередбачені надзвичайні обставини, що об`єктивно порушують нормальну життєдіяльність заявника, наслідки яких він не може подолати самостійно - може бути розглянути адресна матеріальна допомога.

Щодо відповіді про відмову у призначені житлової субсидії від 03.04.20№ Г-45/1, та відповіді про відмову у наданні допомоги по частковому безробіттю від 31.03.2020 №12/1-1099, суд зазначає, що звернення позивача не були розглянуті по суті та не надано обгрунтованої відповіді.

У відповідності до вимог статті частини першої статті 19 Закону України "Про звернення громадян", на органи державної влади покладено обов`язок в межах своїх повноважень: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" від 07 лютого 2008 року №109/2008 постановлено Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України "Про звернення громадян", упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Таким чином, суд приходить до висновку, що «Отказ в материальной помощи от 03.04.2020 №Г-410/1, Отказ в пособии по вынужденной безработице от 31.03.2020 №12/1-1099, Отказ в предоставлении жилищных субсидии от 03.04.20№ Г-45/1 є протиправними, прийнятими з порушенням норм Закону України «Про звернення громадян», оскільки заяви (звернення) позивача не розглянуті по суті та не наведено конкретні підстави для відмови.

Одже, суд приходить до висновку до відповідачем порушено гарантоване Конституцією України право позивача на звернення та розгляду його заяви по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційні, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Також, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позову та зобов`язати Дніпровську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги як потерпілому від кримінального злочину від 12.11.2019 та заяву ОСОБА_1 про призначенні житлової субсидії, на яку надано відмову від 03.04.2020 №Г-45/1 та допомоги по частковому безробіттю, на яку надано відмову від 31.03.2020 №12/11-1099, враховуючи висновки суду.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства України, наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (пр. Д. Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ) про визнання неконституційними окремих положень нормативного акта суб`єкта владних повноважень, відмову у призначенні соціальних виплат та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Зобов`язати Дніпровську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги як потерпілому від кримінального злочину від 12.11.2019 та заяву ОСОБА_1 про призначенні житлової субсидії, на яку надано відмову від 03.04.2020 №Г-45/1 та допомоги по частковому безробіттю, на яку надано відмову від 31.03.2020 №12/11-1099, враховуючи висновки суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко