Справа № 646/5539/20
Суддя: Демченко С. В.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/5539/20
№ провадження 2-а/646/93/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Демченко С.В.,

секретар судового засідання Хілінський М.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

17 вересня 2020 року адвокат Волков І.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №2905439 від 31 липня 2020 року, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 липня 2020 року о 13 годині 50 хвилин на площі Перемоги в м.Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ніссан Альмера, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів водій ОСОБА_1 , який є громадянином Мексики, пред`явив посвідчення водія, видане Мексиканськими Сполученими Штатами, оскільки був упевнений, що воно дійсне на території України. Проте, був притягнутий працівником поліції до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП, за керування транспортним засобом за відсутності посвідчення водія, про що була складена постанова серії ЕАМ № 2905439 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення. Посилаючись на положення Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року, до якої приєднались як Україна, так і Мексика, представник позивача вважає, що видане позивачу на території Мексики посвідчення водія є дійсним на території України, тому поліцейський дійшов хибного висновку, притягнувши ОСОБА_1 до адмінстративної відповідальності за керування транспортним засобом за відсутності посвідчення водія. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 є громадянином Мексики, українською мовою не володіє, проте у порушення вимог ст.268 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був позбавлений права скористуватись допомогою адвоката та послугами перекладача. Оскільки копія постанови про накладення адміністративного стягнення позивачу на місці вручена не була та він її отримав засобом поштового зв`язку лише 07 вересня 2020 року, тому вважає, що строк звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови не пропущений.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви ОСОБА_1 та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час дату та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Представник позивача адвокат Волков І.М. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КАС України, на підтвердження чого в матеріалах справи наявне зворотне повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

31 липня 2020 року інспектором 3 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Плигань М.О. була винесена постанова серії ЕАМ №2905439 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно до якої ОСОБА_1 31 липня 2020 року о 14 годині 52 хвилини в м.Києві на пр.Перемоги, біля буд. 137/2, керував транспортним засобом Ніссан Альмера, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідного зразка на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР України, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Вказану постанову позивач отримав засобами поштового зв`язку 07 вересня 2020 року, про що свідчить копія конверту в матеріалах справи.

Зі змісту наданого позивачем письмового перекладу тексту документа з іспанської на українську мову, зробленого перекладачем Прус Н.О., справжність якого засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 14 вересня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 громадянин Мексиканських Сполучених Штатів, водій автомобілю типу А, отримав посвідчення водія Мексиканських Сполучених Штатів 03 квітня 2018 року, яке дійсне до 02 квітня 2023 року.

Позивач стверджує, що пред`явив патрульним поліцейським, які прибули на місце ДТП, посвідчення водія, видане йому у Мексиканських Сполучених Штатах, оскільки він є громадянином Мексики.

Відповідно до ч. 1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно з п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав); у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Частиною 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Положеннями частини 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Відповідно до частини 9 додатку 6 Конвенції про дорожній рух на підставі національного законодавства в межах категорій А, В, С, СЕ, D та DE можуть вводитися наступні підкатегорії транспортних засобів, на керування якими може бути видано водійське посвідчення: А1, В1, С1, D1, С1Е, D1E.

Суд зазначає, що літери, якими позначені відповідні категорії транспортних засобів відповідно до Конвенції про дорожній рух 1968 року не відрізняються від літер, якими позначені категорії транспортних засобів на території Мексиканських Сполучених Штатів.

Мексика є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Згідно з п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та не спростовано відповідачем, позивач пред`явив патрульним поліцейським наявне в нього міжнародне посвідчення водія, видане йому у Мексиканських Сполучених Штатах.

З аналізу вказаних положень суд приходить до висновку, що під час перевірки документів, що надають право керування, позивач мав посвідчення водія міжнародного зразку, яке він пред`явив на вимогу поліцейського та яке на момент перевірки було дійсне, а тому вважає, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач також стверджує, що при винесенні постанови поліцейські не запропонували йому скористатися послугами адвоката та перекладача з огляду на те, що він є громадянином Мексики та взагалі не володіє українською мовою, що є обов`язковим відповідно до Розділу XI Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пунктом 9, 10 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог п. 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376 від 06.11.2015 у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

У постанові серії ЕАМ №2905439 від 31 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не міститься жодних відомостей про участь перекладача під час винесення постанови.

Більш того, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що інспектором патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності та яка є іноземцем, запропоновано скористатись послугами перекладача.

Оскільки ОСОБА_1 є громадянином Мексиканських Сполучених Штатів, що підтверджується копією паспорта, не володіє української мовою, у зв`язку з чим не міг правильно розуміти та оцінювати події, які відбувалися під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тому суд приходить висновку, що в даному випадку патрульними поліцейськими при розгляді справи про адміністративне правопорушення були порушені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо забезпечення послугами адвоката та перекладача. Винесення постанови відносно іноземця, якому не забезпечено перекладача, є неприпустимим, що є безспірною підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення дія правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги га заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому вважає за необхідне постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2905439 від 31 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП України та накладення штрафу скасувати.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому позов у цій частині підлягає задоволенню, а провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тобто нормами чинного законодавства не передбачено при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визнання дій неправомірними, постанови протиправною, а тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 420, 40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАМ №2905439 від 31 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, , юридична адреса: м. Київ, вул. Нагорного Ополчення, буд. 9.

Суддя С.В. Демченко