Справа № 500/2510/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2510/20

07 жовтня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просила:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області стосовно нарахування 09.06.2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу судді в 27 років 02 місяці 19 днів, який суперечить Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Тернопільським апеляційним судом 01.06.2020 року за №01-17/152/2020;

2) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за зверненням від 23 липня 2020 року щодо не зарахування до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 27 роки 02 місяців 19 днів, 1/2 частини строку навчання на юридичному факультеті Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г.Шевченка, періоду роботи на посаді адвоката Тернопільської обласної колегії адвокатів, який наведено в Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Тернопільським апеляційним судом 01.06.2020 року за №01-17/152/2020;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 1/2 частину періоду навчання на юридичному факультеті Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г.Шевченка 02 роки 04 місяці 28 днів, з 01.09.1972 року по 25.06.1977 року; періоду роботи на посаді адвоката Тернопільської обласної колегії адвокатів 2 роки, з 12 лютого 1991 року по 11 лютого 1993 року, що включаючи час роботи на посаді судді Тернопільського міського суду, Тернопільського обласного суду, Апеляційного суду Тернопільської області, Тернопільського апеляційного суду протягом 27 років 02 місяців 19 днів, в сукупності складає 31 рік 08 місяців 20 днів, який наведено в Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Тернопільським апеляційним судом 01.06.2020 року за №01-17/152/2020, та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного сукупного стажу роботи за вислугою років в розмірі 72 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 02 червня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці 1/2 частини строку навчання на юридичному факультеті Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г.Шевченка, та 2 роки періоду роботи на посаді адвоката Тернопільської обласної колегії адвокатів з 12 лютого 1991 по 11 лютого 1993, які наведено в Розрахунку Тернопільського апеляційного суду від 01 червня 2020 № 01-17/152/2020, що зумовило зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не враховано 04 роки 04 місяці 28 днів, що становить 8% грошового утримання (замість 72% нараховано 64% грошового утримання). Позивач вважає, що її стаж судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, протиправно визначено 27 років 02 місяців 19 днів замість 31 рік 08 місяців 20 днів, з огляду на що даний позов підлягає до задоволення повністю.

Ухвалою суду від 14.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 07.10.2020 о 10:00 год. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Щодо порушеного у зверненні питання зарахування до стажу роботи судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи адвокатом в Тернопільській обласній колегії адвокатів - 2 роки і половини періоду навчання відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повідомлено, що згідно статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402 - VIII «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Представник відповідача зазначив, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. З огляду на положення статті 116 зазначеного Закону, вважає, що стаж роботи судді, що визначений відповідно до статті 137 Закону, дає право судді подати заяву про відставку, в той час як застосування норм статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено. Отже, вказав, що відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначено відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді за періоди роботи на посадах народного судді Тернопільського міського народного суду, суддею Тернопільського обласного суду і суддею Тернопільського апеляційного суду.

Позивач 07.10.2020 у судове засідання не прибула, подала письмову заяву, в якій просила розгляд даної справи провести в порядку письмового провадження без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій просив розгляд даної справи провести в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення частини третьої ст.194, частини дев`ятої ст.205 та частини четвертої ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що позивач звернулась із заявою-скаргою до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якій просила провести розрахунок грошового утримання, виходячи з 31 року 8 місяців 20 днів стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (27 років на посаді судді, 2 роки на посаді адвоката та половину строку стаціонарного навчання - 2 роки 4 місяці 28 днів).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.08.2020 №1811-1687/Т-02/8-1900/20 позивача повідомлено про те, що з 02 червня 2020 їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 64% суддівської винагороди станом на 01.06.2020 року, виходячи зі стажу судді в 27 років 02 місяці 19 днів. При цьому зазначено, що для отримання роз`яснення відповідач звернувся до Пенсійного фонду України.

Вважаючи, що прохання провести нарахування грошового утримання відповідно до наданого Розрахунку залишено без розгляду відповідачем з посиланням на потребу отримати відповідне роз`яснення Пенсійного фонду України, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України (частина перша статті 126 Основного Закону України).

Водночас, стаття 46 Конституції України передбачає соціальний захист працівників у старості шляхом виплат у формі трудових пенсій, при наявності страхового стажу - певного періоду праці, який передбачає сплату страхових внесків за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Так, відповідно до частини першої статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини другої статті 43 Закону №2862 за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби; (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента України від 20.03.2008 року №248/2008).

Аналогічна правова норма є і в Постанові Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді, згідно якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (абзац 2 пункту 3-1 ).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року (надалі, Закон №2453) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року у справі № 1 -рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно- правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018) констатовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з статтею 137 Закону №1402 (в редакції, чинній з 05.08.2018), до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як два роки.

З вказаного питання висловила свою правову позицію і Велика Палата Верховного Суду 30.05.2019 у справі № 11-1481заі18, зазначивши, що внесенні до статті 137 Закону №1402 зміни дозволили додатково зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом станом на дату призначення на посаду судді .

Збереження наявного статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді. Саме на реалізацію й утвердження гарантій незалежності суддів у зазначеному аспекті Законом №2453, у відповідності до частини другої статті 126 Конституції України запроваджено особливий порядок обчислення розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного довічного утримання суддів який збережено в статтях 135,137, 142 Закону №1402.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

У рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013 Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що «[...] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання".

Також, призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органами Пенсійного фонду України, Який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 ( надалі Порядок №3-1).

Механізм і процедура призначення довічного грошового утримання судді у відставці визначається Порядком №3-1 і не є аналогічною Порядку з призначення пенсій, при якому орган який призначає пенсії вправі перевіряти страховий стаж.

Так, із змісту Порядку №3-1 вбачається, що розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надає за зразком, який викладено в додатку 4, представник роботодавця - голова відповідного суду.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону №1402, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Таким чином, суд вважає, що ні Конституція України, ні Закон №1402, ні Закон №1058 не передбачає право (повноваження) відповідача визначати стаж судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання.

Водночас, стаття 116 Закону №1402 регулює питання права судді на відставку і порядок вирішення цього питання Вищою радою правосуддя.

З матеріалів справи видно, що у відповідності до Наказу по апеляційному суду Тернопільської області від 21.09.2010 "Про призначення щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 ", призначено судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати з 14.09.2010.

Згідно Наказу №136 по апеляційному суду Тернопільської області від 14.09.2011 "Про призначення щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 ", призначено судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 82% заробітної плати з 14.09.2011 (стаж роботи становить 21 рік).

Відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , що виданий Тернопільським апеляційним судом від 01.06.2020 №01-17/152/2020, стаж позивача становить 31 рік 08 місяців та 20 днів.

До стажу зараховано навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського ордена Леніна державного університету ім. Т. Г. Шевченка з 01.09.1972 по 25.06.1977 - 2 роки 4 місяці 28 днів; стаж роботи на посаді адвоката Тернопільської обласної колегії адвокатів з 12.02.1991 по 11.02.1993 - 02 роки 00 місяців 00 днів; стаж роботи на посаді народного судді Тернопільського міського народного суду з 12.02.1993 по 05.04.1998 - 05 років 01 місяць 25 днів; стаж роботи на посаді судді Тернопільського обласного суду з 06.04.1998 по 26.08.2001 - 03 роки 04 місяці 21 день; стаж роботи на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області з 27.08.2001 по 26.01.2017 - 15 років 05 місяців 00 днів; стаж роботи на посаді секретаря судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду - 01 рік 08 місяці 05 днів; стаж на посаді судді Тернопільського апеляційного суду з 02.10.2018 по 08.11.2018 - 01 місяць 07 днів; стаж на роботі на посаді секретаря судової палати з розгляду цивільних справ Тернопільського апеляційного суду з 09.11.2018 по 01.06.2020 - 01 рік 06 місяців 24 днів. Всього стаж позивача як судді становить 31 рік 08 місяців та 20 днів.

Отже, суд прийшов до переконання, що стаж судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 становить 31 рік 08 місяців та 20 днів та не підлягає зменшенню.

В той же час, суд вважає, що відповідачем у справі, всупереч вимогам частини другої ст. 2 КАС України протиправно зменшено такий стаж до 27 років 2 місяців 19 днів.

При цьому, на думку суду, таке зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зумовило зменшення грошового утримання на 8% (замість 72% позивачу нараховано 64% грошового утримання).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Суд вважає за необхідне вказати, що забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 1/2 частину періоду навчання, що становить 02 роки 04 місяці 28 днів та 2 роки роботи на посаді адвоката Тернопільської обласної колегії адвокатів, що включаючи час роботи на посаді судді Тернопільського міського суду, Тернопільського обласного суду, Апеляційного суду Тернопільської області, Тернопільського апеляційного суду протягом 27 років 02 місяців 19 днів, в сукупності складає 31 рік 08 місяців 20 днів, який зазначений в Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Тернопільським апеляційним судом 01.06.2020 року за №01-17/152/2020, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 72 % суддівської винагороди починаючи з 02 червня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Суд звертає увагу, що визначення суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці належить до дикреційних повноважень органів Пенсійного Фонду України.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

У відповідності з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

В свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може безпідставно втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Отже, позовна вимога щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області стосовно нарахування 09.06.2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу судді в 27 років 02 місяці 19 днів, який суперечить Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Тернопільським апеляційним судом 01.06.2020 року за №01-17/152/2020, до задоволення не підлягає, оскільки такі дії є дискреційним повноваженням органу пенсійного фонду.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за зверненням, суд зазначає, що така є проміжковою, оскільки листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.08.2020 №1811-1687/Т-02/8-1900/20 зазначено, що для отримання роз`яснення щодо правильності прийнятого рішення та наявності /відсутності підстав для зарахування запитуваних періодів до стажу роботи на посаді судді, з урахуванням тривалості якого визначається відсоток для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головним управлінням надіслано 04.08.2020 запит до Пенсійного фонду України. З наведеного мотиву дана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковано Законом України №475 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі „Суханов та Ільченко проти України зазначив, що за певних обставин „законне сподівання на отримання „активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

Отже, стаття 1 зазначеного Першого протоколу застосовується для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Зі змісту рішень ЄСПЛ вбачається, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Оскільки суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення, сплачений судовий збір підлягає стягненню в порядку частини третьої ст.139 КАС України.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача подати до суду в місячний строк звіт про виконання постанови суду, суд зазначає, що відповідно до частини першої ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. А тому, у даному випадку, у встановленні судового контролю, шляхом встановлення звіту про виконання судового рішення, слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 1/2 частину періоду навчання, що становить 02 роки 04 місяці 28 днів та 2 роки роботи на посаді адвоката Тернопільської обласної колегії адвокатів, що включаючи час роботи на посаді судді Тернопільського міського суду, Тернопільського обласного суду, Апеляційного суду Тернопільської області, Тернопільського апеляційного суду протягом 27 років 02 місяців 19 днів, в сукупності складає 31 рік 08 місяців 20 днів, який зазначений в Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Тернопільським апеляційним судом 01.06.2020 року за №01-17/152/2020.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 72 % суддівської винагороди починаючи з 02 червня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

3.У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чортириста двадцять) грн. 20 коп., сплачений згідно квитанції №61165534 від 03.09.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місце проживання: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.