Справа № 320/2829/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2829/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Кушнова А.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання незаконною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просив визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У на суму 23785, 08 грн., видану Головним управлінням ДПС у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У на суму 23785,08 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Київській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що починаючи з 1 січня 2017 року фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704 грн. за місяць, у 2018 - не менше 819, 06 грн. за місяць, у 2019 - не менше 918,06 грн., тому, не зважаючи на те, що позивач не отримував дохід у звітному році або окремому місяці, останній як ФОП зобов`язаний сплачувати ЄСВ не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не здійснював підприємницьку діяльність.

Також, апелянт вказує, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26.01.1994, 09.10.2019 року державним реєстратором припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , таким чином, датою внесення запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності є 09.10.2019, а відтак і статусу фізичної особи-підприємця позивач позбавлений лише з 09.10.2019, тобто, ГУ ДПС у Київській області мала всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги, оскільки вона відповідає всім вимогам, визначеним Законом України № 2464 та Інструкцією № 449, як по формі, так і по змісту, а тому підстави для її скасування у судовому порядку були відсутні.

12.10.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, зобов`язані у встановлений строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними. Оскільки ОСОБА_1 ніяких реєстраційних карток державному реєстратору не подавав і ніякої перереєстрації не проходив, свідоцтва про державну реєстрацію як ФОП нового зразка не отримував, то відсутність свідоцтва не давала права на здійснення підприємницької діяльності.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України у формі ID картки за № НОМЕР_1 , виданого 26.02.2018 , орган, що видав 3240 (а.с.15, т.1).

Позивач 26.01.1994 зареєстрований фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.05.2020 №25264726 (а.с.51-52, т.1).

26.01.1994 позивача взято на облік як платника податків Переяслав-Хмельницькою ДПІ Київської області за №565, що підтверджується даними з ІТС «Податковий блок» (а.с.37, т.1).

Позивач перебував на загальній системі оподаткування.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.09.2012 включено відомості про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним.

09.10.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням, про що свідчить відповідний реєстраційний запис від 09.01.2020 №5001554 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.58, т.1).

У позовній заяві вказано, що починаючи з 2011 року, звіти до контролюючого органу позивачем не подавались, позивач підприємницьку діяльність з вересня 2011 року не здійснював, доходів не отримував.

Так, як вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №3240-18 від 07.03.2018, позивач з 26.07.2013 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

08.08.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133274-51, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31.07.2019 складає 23785,08 грн. (а.с.35, т.1).

Доказів її направлення та вручення позивачу матеріали справи не містять, та відповідачем не надано.

Контролюючим органом нарахований єдиний внесок в інтегрованій картці платника єдиного внеску позивача у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік, а саме: за 2017 рік (по строку 09.02.2018) - 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата - 3200 грн. х 22% = 704,00 грн. х 12 місяців); за І квартал 2018 року (по строку 19.04.2018) - 2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата - 3723,00 грн. х 22% = 819,06 грн. х 3 місяці); за ІІ квартал 2018 року (по строку 19.07.2018) - 2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата - 3723,00 грн. х 22% = 819,06 грн. х 3 місяці); за ІІІ квартал 2018 року (по строку 19.10.2018) - 2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата - 3723,00 грн. х 22% = 819,06 грн. х 3 місяці); за IV квартал 2018 року (по строку 21.01.2019) - 2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата - 3723,00 грн. х 22% = 819,06 грн. х 3 місяці), за I квартал 2019 року (по строку 19.04.2019) - 2754,18 грн. (мінімальна заробітна плата - 4173,00 грн.х 22% = 918,06 грн. х 3 місяці); II квартал 2019 року (по строку 19.07.2019) - 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), а всього нараховано мінімального єдиного внеску за 2017 рік, 2018 рік, І, ІІ квартали 2019 року в сумі 23785,08 грн. (а.с.38, т.1).

07.10.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-133274-51-У, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 02.11.2019 складає 23785,08 грн. (а.с.12, т.1).

На підтвердження доказів направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-133274-51 на податкову адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме на адресу: АДРЕСА_1 , відповідач надав копію конверту, в якому направлена поштовим відправленням за унікальним номером відправлення 870 вимога повернулась на адресу контролюючого органу, з поміткою оператора поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.36, т.1).

04.11.2019 Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького МРУЮ у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі узгодженої вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 23785,08 грн. (а.с.11, т.1).

13.11.2019 старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київський області Руденко А.В. відкрито виконавче провадження №60597936 з примусового виконання вимоги від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У (а.с.14, т.1).

У позовній заяві позивач вказує на те, що дізнавшись про існування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У при примусовому виконанні даної вимоги, позивач 16.03.2020 у приміщенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київський області ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №60597936.

Не погоджуючись із вказаною вимогою Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У у розмірі 23785, 08 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця було проведено до 01.07.2004, і в подальшому 27.09.2012 включено відомості про те, що свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 є недійсним, то відсутні підстави вважати, що за період нарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно спірної вимоги (2017, 2018, І, ІІ квартали 2019 року), ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця, а оскільки позивач не є страхувальником у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, то є протиправним нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 30.06.2019.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом спору у цій справі є правомірність визначення позивачеві як фізичній особі-підприємцю, що перебуває на загальній системі оподаткування, обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відсутності здійснення ним підприємницької діяльності.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" ("Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань") в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом № 2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Вимогами п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі по тексту - Інструкція №449).

Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн. (3200,00 грн. х 12 х 22% = 8448,00 грн.).

Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.), поквартально:

до 19.04.2018 за звітний І квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 19.07.2018 за ІІ квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 21.01.2019 за ІV квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.).

Законом України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 - 4173,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2457 грн. 18 коп.), поквартально:

до 19.04.2019 за І квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.);

до 19.07.2019 за ІІ квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.).

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи наведене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 23785,08 грн., про що винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 № Ф-133274-51.

До вимоги про сплату боргу (недоїмки) 08.08.2019 № Ф-133274-51 у розмірі 23785,08 грн. увійшли суми єдиного соціального внеску за наступні періоди:

за 2017 рік (граничний термін сплати 09.02.2018) в сумі 8448 грн. (704 грн. х 12);

за І квартал 2018 р. (граничний термін сплати 19.04.2018) в сумі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3);

за IІ квартал 2018 р. (граничний термін сплати 19.07.2018) в сумі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3);

за ІІІ квартал 2018 р. (граничний термін сплати 19.10.2018) в сумі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3);

за ІV квартал 2018 р. (граничний термін сплати 21.01.2019) в сумі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3);

за I квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.04.2019) в сумі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3);

за ІI квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.07.2019) в сумі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.).

Вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) 08.08.2019 № Ф-133274-51 у розмірі 23785,08 грн. позивач не оскаржує.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, за позивачем за даними відповідача обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску на загальну суму 23785,08 грн. як недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка складається з суми боргу, яка нарахована відповідачем як мінімальний внесок за період з 2017 рік, І- ІV квартали 2018 року, І, ІІ квартали 2019 року.

У позовній заяві позивач вказував, що у вересні 2011 року він звернувся до Переяслав-Хмельницької ОДПІ Київської області із заявою про припинення підприємницької діяльності та зняття його з обліку як підприємця, до якої було додано оригінали документів, зокрема, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, патенти, довідки за ф.№4-ОПП.

Також, позивач вказав, що, вважаючи свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця недійсним, з огляду на норми законодавства, господарської діяльності не здійснював, жодної податкової звітності до контролюючого органу не подавав, доходу від такої діяльності не отримував. При цьому, згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.09.2012 включено відомості про те, що свідоцтво про державну реєстрацію є недійсним.

Разом з тим, відповідач вказує на те, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» підставою для зняття ФОП як платника податків з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення діяльності ФОП за його рішенням. Дата зняття ФОП, а саме 09.10.2019, відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, нарахування єдиного внеску контролюючим органом позивачу відбулось у зв`язку з обставинами реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця та несплати останнім таких внесків у встановлені законодавством строки.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умові державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 5 цього Кодексу.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач 26.01.1994 зареєстрований фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), вказане підтверджується витягом з ЄДР від 12.05.2020 (а.с.51, т.1).

01.07.2004 набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у подальшому змінено назву на Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Отже, процедура державної реєстрації та припинення підприємницької діяльності фізичною особою передбачена Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Згідно з п.4 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особі засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організації роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.7 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

При цьому, згідно із положеннями ч.9 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

В той же час, 01.07.2010 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» № 2390-VI, (надалі також - Закон № 2390-VI), який набув чинності 03.03.2011.

Відповідно до підпунктів 2, 3 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Пункт 3 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390-VI у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за їх рішенням» від 19 травня 2011 року N 3384-VI (надалі також - Закон N 3384-VI) викладено в наступній редакції:

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до пунктів 7, 8 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців. Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними.

Отже, 03.02.2012 завершився процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004. Свідоцтво про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Позивач у позовній заяві вказує, що у вересні 2011 року він звернувся до контролюючого органу із заявою про припинення підприємницької діяльності, до якої додав всі необхідні документи, зокрема оригінал свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи. Після всіх проведених процедур йому було повідомлено, що його як фізичну особу - підприємця знято з обліку. Отже, як вказує позивач, з 2011 року він як ФОП підприємницької діяльності не здійснював, звітів не подавав, доходів не отримував.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державним реєстратором виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Борисовою Вікторією Вікторівною 27.09.2012 включено відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним.

Крім того, доказів подання позивачем державному реєстратору, у встановлений пунктом 2 розділу ІІ Закону №2390-VI строк, реєстраційної картки для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про його державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва відповідачем ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач фактично не міг здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця нового зразка, в той час як отримане під час державної реєстрації свідоцтво є недійсним.

Відповідачем, в свою чергу, не спростовано той факт, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.09.2012 включено відомості про те, що свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 є недійсним, що своєю чергою свідчить про відсутність у позивача статусу ФОП.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 12.05.2020 за №25264726, в розділі «Дані про реєстраційні дії», 09.10.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Коваленко М.С. включено відомості про фізичну особу-підприємця (запис 1003307).

Того ж дня державним реєстратором виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Коваленко М.С., до Єдиного державного реєстру проведено запис про внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності (запис №2003307).

Того ж дня, 09.10.2019, державним реєстратором виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Коваленко М.С. до Єдиного державного реєстру включено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням (запис №3003307).

Враховуючи вищевикладене та з огляду на обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця було проведено до 01.07.2004, і в подальшому 27.09.2012 включено відомості про те, що свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 є недійсним, то відсутні підстави вважати, що за період нарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно спірної вимоги (2017, 2018, І, ІІ квартали 2019 року), ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця.

Такі обставини вказують на те, що позивач не є страхувальником у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а отже, нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 є протиправним.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.10.2019 №Ф-133274-51-У на суму 23785,08 грн., прийнята стосовно ОСОБА_1 , є необґрунтованою та безпідставною.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що ним, в даному випадку, не виконано.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов