Справа № 240/455/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/455/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

15 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Садовської-Мариніної В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції Житомирської області, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції Житомирської області, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №2379/1 від 24.12.2019року в частині звільнення позивача з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області;

- поновлено з 28.12.2019року позивача на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області;

- зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2019року по день ухвалення судового рішення.

- визнано протиправним та скасовано рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, викладеного у формі листа від 22.01.2020року, за результатами розгляду звернення позивача від 26.12.2019року;

- зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повторно розглянути звернення позивача від 26.12.2019року з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог позивача, викладених в позові із врахуванням заяви про їх уточнення від 03.03.2020 року, суд визнав їх передчасними, у зв`язку з чим відмовив в їх задоволенні.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Ліквідаційна комісія з ліквідації Головного територіального управління юстиції Житомирської області звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема апелянт вважає, що позивач правомірно був звільнений із займаної посади по причині ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, попередивши про таке звільнення за два місяці. Вважає, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції створено на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019року, яким не передбачено перехід майнових прав та обов`язків ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 25.11.2011 року перебував в трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області та працював на посаді головного спеціаліста відділу з питань банкрутства, а з 20.11.2014 року - начальника цього відділу (завідувача сектору з питань банкрутства).

Згідно оскаржуваного наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №2379/1 від 24.12.2019 року позивача було звільнено із займаної посади начальника відділу з питань банкрутства (державна служба) з 27 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, відповідно до п.4 ч.1 ст.83, пункту 1-1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII.

Позивач вважає оскаржуваний наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №2379/1 від 24.12.2019року в частині його звільнення з посади протиправним, оскільки мала місце реорганізація територіальних органів Міністерства юстиції і позивач мав право на працевлаштування на рівноцінну посаду в новоутвореному органі - Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції.

Крім того, на звернення позивача щодо такого працевлаштування, він отримав відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, викладену у листі від 22.01.2020 року, яку також вважає протиправною, оскільки при звільненні не було враховано його стаж роботи на займаній посаді, наявність освіти, переважне право на переведення на аналогічну посаду та відсутність згоди профспілкового комітету на таке звільнення.

Зазначені вище обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково. Зокрема суд вважає протиправним рішення Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про звільнення позивача, у зв"язку з чим, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом його поновлення з 28.12.2019 року на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та, у відповідності до вимог частини 2 статті 235 КЗпП України, зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.12.2019 року по день ухвалення судового рішення.

Також, за результатом судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність результатів розгляду Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції звернення позивача від 26.12.2019 року щодо його працевлаштування, викладеного у формі листа від 22.01.2020 року, а тому, зобов"язав Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повторно розглянути таке звернення позивача з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками Житомирського окружного адміністративного суду. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, регулюються правовими нормами Кодексу законів про працю України, Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року N889-VIII (надалі-Закон N889-VIII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Так, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.83 Закону N889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Як зазначено в пункті 1-1 ч.1 ст.87 Закону N889-VIII, ліквідація державного органу є самостійною підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законами, а саме Законом України "Про центральні органи виконавчої влади", де, крім іншого, у статті 5 визначені повноваження Уряду щодо реорганізації та ліквідації центральних органів виконавчої влади, її територіальних підрозділів.

Так, ліквідація Головного територіального управління юстиції у Житомирській області була зумовлена пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції України". Відповідно до вимог пункту 3 цієї постанови, Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) є правонаступником, окрім інших, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно обґрунтування того, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з огляду на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №916/376/15-г, оскільки вказана справа розглянута Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, тобто відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, яким, зокрема статтею 20 визначені справи, які відносяться до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до вимог статті 5 Закону N889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Таким чином, процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, регулюється законодавством про працю, зокрема, КЗпП України.

За приписами ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). При цьому в частині 2 ст.40 КЗпП України прямо передбачено, що таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно наказу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.01.2020року №136/09 сектор із питань банкрутства у Житомирській області є його структурним підрозділом.

Судом встановлено, що позивач висловлював згоду на його переведення на іншу роботу (посаду) до новоутвореного Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як правонаступника ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Також встановлено, що до новоутвореного Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як правонаступника було переведено абсолютну більшість працівників ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за винятком окремих працівників, в тому числі позивача. Разом з тим, відповідачами не надано жодних обґрунтувань щодо критеріїв визначення кола працівників для такого переводу.

Колегія суддів враховує вимоги Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", якими гарантується недопущення дискримінації у всіх сферах суспільних відносин, в тому числі на державній службі, а тому, погоджується з позицією суду першої інстанції щодо протиправності звільнення позивача з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Також, щодо результатів розгляду Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції звернення позивача від 26.12.2019 року відносно його працевлаштування, колегія суддів вважає, що відповідач не врахував, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до вимог частини 5 статті 22 Закону N889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

На підставі викладеного порушене право позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути його звернення від 26.12.2019року з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року.

Отже, за результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що дії відповідачів у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 жовтня 2020 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.