Справа № 420/1768/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1768/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
Дата і місце ухвалення 24.06.2020р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Єщенка О.В.,
Федусика А.Г.,
за участю секретаря - Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування п.2 наказу №631-АГ від 29.11.2019 року «Про результати раптової перевірки» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просила визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №631-АГ від 29.11.2019 року «Про результати раптової перевірки» щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправними і скасовано пункт 2 наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №631-АГ від 29.11.2019 року «Про результати раптової перевірки» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем не доведено обґрунтованість обрання до позивача саме такого виду стягнення як "догана". Апелянт посилається на те, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 10.04.2019 року № 813/3020/16,згідно з якими підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно приписів Дисциплінарного статуту є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому, вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

На думку апелянта, Дисциплінарний статут збройних Сил України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є полковник медичної служби та з 24.08.1999 року проходить військову службу на різних посадах в госпіталі Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (наразі військово-медичний клінічний центр Державної прикордонної служби України) за місцем дислокації у місті Одесі.

Згідно витягу з наказу клінічного госпіталю Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №525-ос від 17 грудня 2013 року позивач з 17 грудня 2013 року приступила до виконання службових обов`язків за посадою начальника клінічного госпіталю на підставі Наказу Голови Державної прикордонної служби України від 13.12.2013 року №825-ос та рапорту від 17.12.2013 року вих. №10/1743.

24 листопада 2019 року начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_2 було затверджено службове завдання офіцерам групи оперативного контролю Південного регіонального управління для роботи у Військово-медичному клінічному центрі м. Одеса з метою вивчення стану організації внутрішньої служби (а.с.31).

У той же день, 24.11.2019 року у період часу з 18.30 год. по 20.30 год. групою офіцерів Південного регіонального управління у складі: полковника ОСОБА_3 та полковника Леоніда Гулакова, відповідно до службового завдання від 24.11.2019 року було перевірено стан організації внутрішньої служби у Військово-медичному клінічному центрі м. Одеси та складено звіт.

У вказаному звіті зазначено, що під час перевірки встановлено:

1. У чергового частини (чергового лікаря) відсутні: пакети з інструкціями на випадок оголошення бойової тривоги; стенд з документацією добового наряду (документація зберігається у папці);

2. У чергового контрольно-пропускного пункту відсутні: список осіб, які мають право дозволяти вхід на територію військової частини та вивезення (винесення) майна; зразки відпускного квитка, посвідчення про відрядження, записки про звільнення, перепустки, дорожнього листка; зразки військової форми одягу; опис документів; графік патрулювання території. Стенд з документацією чергового контрольно-пропускного пункту не обладнаний у відповідності до вимог Статуту ВС України (на стенді наявний тільки розпорядок дня та інформація про прийому громадян керівництвом ВМКЦ);

3. Чергова служба не забезпечена радіостанціями;

4. Приміщення відпочинку добового наряду обладнане з порушенням вимог Статуту ВС України (відсутні: стіл, графин для води, прилад для підігріву води);

5. З 16 приміщень під охорону здані 6 приміщень, але їх опечатування відповідальними за приміщення не здійснюється (відсутні пристрої для мастичного опечатування). На приміщеннях взагалі відсутні пристрої для мастичного опечатування, за виключенням двох складських приміщень.

29 листопада 2019 року начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України полковником Сергієм Мул прийнято Наказ №631-АГ «Про результати раптової перевірки», відповідно до п. 2 якого за порушення вимог ст.58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилось у слабкому контролі за внутрішньою службою, на начальника ВМКЦ полковника медичної служби Оксану Кальчук (А-069157) накладено дисциплінарне стягнення «догана».

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржила його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що військово-медичний клінічний центр м. Одеси є прикордонним загоном та підпорядкований Південному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно частини 4 статті 2 вказаного Закону, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.16 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, дія якого поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту ЗСУ, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту ЗСУ поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до частини третьої статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

В свою чергу, згідно статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

З матеріалів справи встановлено, що в даному випадку до притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності службове розслідування не призначалось та не проводилось.

На думку позивача, зазначене свідчить про порушення процедури притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості вказаних доводів позивача, з огляду на те, що в силу норм Дисциплінарного статуту ЗСУ, призначення та проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця є правом, а не обов`язком командира, який вирішує питання про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, слід звернути увагу на те, що обов`язкові підстави проведення службового розслідування визначені Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації від 14 лютого 2005 року №111, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2005 року за №261/10541 (далі - Інструкція № 111).

Згідно пункту 2 Інструкції №111 службове розслідування в обов`язковому порядку проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільних осіб або заподіяло їм матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що негативно вплинуло на стан виконання покладених на орган Державної прикордонної служби завдань; у разі поранення або смерті, що сталися внаслідок застосування військовослужбовцем фізичного впливу і спеціальних засобів, а також у разі застосування зброї до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення порядку та правил несення служби в прикордонному наряді; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; вчинення правопорушення, що містить ознаки кримінального правопорушення або адміністративного корупційного правопорушення.

Однак, в даному випадку підстави для проведення службового розслідування в обов`язковому порядку, передбачені Інструкцією №111, були відсутні, а тому будь-яких порушень вимог чинного законодавства в цій частині відповідачем не допущено.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ЗСУ Заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно статті 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

В поданому позові позивач також посилалась на те, що начальник Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України полковник Мул С., володіючи правами командира військ оперативного командування, відповідно до ст.ст. 12, 56 Дисциплінарного статуту ЗСУ мав повноваження приймати рішення щодо застосування дисциплінарних стягнень до підлеглих військовослужбовців у військовому званні до полковника включно, однак, перевищивши надані йому Дисциплінарним статутом повноваження, прийняв рішення щодо застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани підлеглому військовослужбовцю у званні "полковник".

Однак, вказані доводи позивача не заслуговують на увагу, з огляду на те, що позивач посилається на редакцію ст. 56 Дисциплінарного статуту ЗСУ, яка не була чинною на час прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Змінена редакція ст. 56 Дисциплінарного статуту ЗСУ набрала чинності згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» №205-XI від 17.10.2019 року, 30.11.2019 року, тобто після прийняття відповідачем оскаржуваного наказу.

Відповідно до редакції вказаної статті до внесених зазначеним вище Законом змін, яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин, командир взводу (групи) має право: а) робити зауваження, оголошувати догану та сувору догану; б) позбавляти солдатів (матросів), сержантів (старшин) строкової служби чергового звільнення з розташування військової частини чи корабля на берег; в) призначати солдатів (матросів) поза чергою в наряд на роботу - до 4 нарядів.

Згідно пунктів 23, 24 Інструкції №111, накладати на військовослужбовців дисциплінарні стягнення мають право лише їхні прямі начальники.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що при прийнятті пункту 2 оскаржуваного наказу від 29.11.2019 року № 631-АГ, начальник Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України полковник Сергій Мул діяв у межах наданих повноважень.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до положень статті 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Положеннями статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналогічні положення містять пункти 30, 31 Інструкції №111.

В даному випадку пунктом 2 оскаржуваного наказу від 29 листопада 2019 року №631-АГ «Про результати раптової перевірки» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Підставою для застосування вказаного виду стягнення вказано порушення позивачем вимог ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилось у слабкому контролі за внутрішньою службою.

В свою чергу, судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що виявлені в ході проведення раптової перевірки переважно стосуються оформлення документації на контроль-пропускному пункті ВМКЦ ДПСУ (м. Одеса) та у своїй більшості одразу ж були усунуті позивачем, про що було повідомлено т.в.о. начальника ВМКЦ ДПСУ керівництво Південного регіонального керівництва Державної прикордонної служби України.

При цьому, відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що зазначені у складеному за наслідком проведення раптової перевірки звіті недоліки не призвели до будь-яких негативних наслідків.

В даному випадку відповідачем не доведено, що при обранні такого виду дисциплінарного стягнення як догана ним враховувався характер вчиненого порушення, його наслідки, а також попередня поведінка позивача-військовослужбовця, зокрема, наявність у неї отриманих під час проходження військової служби низки грамот, дипломів та подяк, що підтверджується службовими картками.

Враховуючи все вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем при прийнятті вказаного наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності належним чином не враховано обставини дисциплінарного проступку, його тяжкість та застосовано стягнення, яке за своєю суворістю не є адекватним вчиненому порушенню.

Вказане свідчить про те, що оскаржуваний позивачем п. 2 наказу начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №631-АГ від 29.11.2019 року «Про результати раптової перевірки» не відповідає критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Ч. 6 ст. 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2020 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик