Справа № 215/3350/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 215/3350/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 р. в адміністративній справі №215/3350/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 квітня 2020 р. подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. залишена без руху з підстав порушення вимог, встановлених статтями 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині дотримання строку на апеляційне оскарження та в частині сплати судового збору.

Отримання 05 вересня 2020 р. копії зазначеної ухвали суду про залишення без руху апеляційної скарги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

На адресу апеляційного суду від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та звільнення від сплати судового збору в адміністративній справі №215/1907/20. Зазначає, що вдруге подав апеляційну скаргу упродовж п`ятнадцятиденного строку з дня отримання копії ухвали апеляційного суду від 27 лютого 2020 р., тому має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. На підтвердження свого майнового стану, як підстави для звільнення від сплати судового збору, скаржник надав довідку Тернівського управління праці та соціального захисту населення м. Кривого Рогу від 03 серпня 2020 р. № 4577 про суму отриманої ним компенсації по догляду за особою з інвалідністю 1 групи у період із серпня 2018 р. по липень 2020 р.

Розглянувши доводи, наведені скаржником у заяві, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

За приписами статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

У розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому скаржник має довести існування фінансових труднощів.

Надана ОСОБА_1 довідка засвідчує обставину отримання ним компенсації, як особі, яка доглядає за особою з інвалідністю 1 групи, але не підтверджує скрутного майнового стану скаржника та неспроможності сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки вона не містить інформації про відсутність інших джерел доходу.

Положенням пункту 1 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані небажанням сторони сплатити судовий збір, а також небажання доводити факт неспроможності сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку із вирішенням конкретної справи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 р., який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Отже, обов`язок сплати судового збору, встановлений відповідно до закону, має законну мету, та саме заявник має довести неспроможність сплати ним судового збору. Застосування згідно із законом процесуальних обмежень у формі обов`язку сплати судового збору не позбавляє скаржника можливості доступу до суду та не ускладнює йому цей доступ.

Наведена правова позиція висловлена Верховний Судом в ухвалах: від 26 грудня 2018 р. у справі №215/3225/17(2-а/215/131/17), адміністративне провадження №К/9901/68587/18; від 09 квітня 2019 р. у справі № 212/8253/18(2-а/212/155/18), адміністративне провадження №К/9901/8872/19; від 07 березня 2019 р. у справі №160/9117/18 адміністративне провадження №К/9901/5340/19.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви скаржника про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до матеріалів справи, оскаржене рішення ухвалено 19 серпня 2019 р. в порядку письмового провадження (а.с. 46). Копію рішення отримано скаржником 29 серпня 2019 р. (а.с.74).

Зважаючи на те, що апеляційна скарга подана скаржником 27 квітня 2020 р., тобто після спливу тридцятиденного строку на апеляційне оскарження з дня отримання повного рішення суду, безумовні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визначені частиною 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Згідно частини 3 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

У рішенні по справі "Устименко проти України" (Заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 р. першу апеляційну скаргу позивача було залишено без руху з підстави несплати судового збору, яка із супровідними листами від 09 жовтня 2019 р. та від 28 листопада 2019 р. направлялася на адресу, вказану позивачем в апеляційній скарзі. Проте, зазначена поштова кореспонденція поверталася на адресу апеляційного суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 р. апеляційну скаргу повернуто заявнику відповідно до частини 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала набрала законної сили, отримана позивачем 17 квітня 2020 р. та не оскаржена.

Отже, упродовж тривалого часу з дня подання першої апеляційної скарги, а саме з 16 вересня 2019 р. по 17 квітня 2020 р. (дата, яку зазначив скаржник у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження) позивач не проявив належної зацікавленості у результатах розгляду його справи, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду його скарги. На підставі викладеного, наведені скаржником у заяві підстави не можуть вважатись поважними для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись статтею 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та звільнення від сплати судового збору.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 р. в адміністративній справі №215/3350/19.

Ухвала суду набирає законної сили 19 жовтня 2020 р. та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий