Справа № 210/3729/17(2-а/210/204/17)
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 210/3729/17(2-а/210/204/17)

адміністративне провадження № К/9901/17263/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року

у справі №210/3729/17

за позовом ОСОБА_1

до Криворізької міської ради,

третя особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Криворізької міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Криворізької міської ради "Про затвердження плану зонування території м. Кривого Рогу" №2044 від 26 червня 2013 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями позивачем направив до Верховного Суду касаційну скаргу у справі №210/3729/17.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі №210/3729/17 повернуто особі, яка її подала.

14 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року у справі №210/3729/17.

Ухвалою від 13 серпня 2020 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду залишив без руху касаційну скаргу позивача у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надав строк для усунення недоліків, зазначених у ній, шляхом надання до суду документа про доплату судового збору та обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 цього Кодексу.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали до суду скаржником направлено уточнену касаційну скаргу із обґрунтуванням наявності підстав касаційного оскарження та документ про доплату судового збору.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами ч. 4 ст. 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 353 цього Кодексу.

В заяві про усунення недоліків позивач посилається на наявність підстав для касаційного оскарження передбачених п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, оскільки на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах не заслуговує на увагу, оскільки Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме у постановах від 22 листопада 2018 року у справі №826/14323/16 та від 07 серпня 2019 року у справі №335/2087/16-а (2-а/335/84/2016).

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що вказана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес.

Так, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що дана справа не має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Особа, яка подає касаційну скаргу до Верховного Суду, крім зазначення підстав для касаційного оскарження (детального обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права) зобов`язана зазначити та обґрунтувати з наданням відповідних доказів існування значного інтересу або виняткових обставин, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, для перегляду Верховним Судом справи в касаційному порядку.

Проте, в касаційній скарзі не обґрунтовано передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України значного суспільного інтересу та виняткових обставин для перегляду Верховним Судом судового рішення, ухваленого у даній справі, як такій, що може бути віднесена до категорії справ незначної складності, в касаційному порядку.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам, встановленим п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України, оскільки заявник у касаційній скарзі не обґрунтував наявність підстав касаційного оскарження передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантоване п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 08 вересня 2020 року у справи №480/3156/19, від 09 вересня 2020 року у справі №640/21299/19 та від 21 вересня 2020 року у справі №320/1419/19.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі №210/3729/17 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, третя особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Повернути касаційну скаргу особі, яка її подала.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І.В. Желєзний
Я.О. Берназюк Н.В. Коваленко