Справа № 560/2347/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2347/20
РІШЕННЯ

іменем України

16 жовтня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області щодо повернення без виконання виконавчого листа виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 12.02.2020 по справі 686/14899/19;

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області здійснити виконання виконавчого листа виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 12.02.2020 по справі № 686/14899/19, шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 4000 грн. (чотири тисячі гривень) судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувала справа № 686/14899/19 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2019 у справі № 686/14899/19, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задоволено. Вирішено, скасувати постанову серії ЕАВ № 1164193 від 20.05.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. 01.10.2019 Хмельницький міськрайонний суд ухвалив додаткове рішення у цій справі, згідно якого, вирішено доповнити резолютивну частину попереднього рішення наступним: «Судові витрати в сумі 4000 грн. присудити ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції». Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2019 вищевказані рішення залишені без змін. Зазначені судові рішення набрали законної сили 18.11.2019, у зв`язку із чим, Хмельницький міськрайонний суд 12.02.2020 видав виконавчий лист № 686/148991/19 про присудження судових витрат в сумі 4000 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції. З метою виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01.10.2019 в справі № 686/14899/19, ОСОБА_1 , письмовою заявою від 14.02.2020 звернувся до Державної Казначейської служби України про виконання рішення про стягнення коштів, керуючись вимогами Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 (надалі - «Порядок»), звернувся до Державної Казначейської служби України. Листом Державної Казначейської служби України від 17.03.2020 позивача інформовано, що з метою здійснення заходів щодо виконання рішення суду відповідно до Порядку, заяву від 14.02.2020 з доданими документами направлено Головному управлінню Державної Казначейської служби України у Київській області для подальшого опрацювання. За результатами розгляду заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 14.02.2020, ГУ ДКСУ у Київській області посилаючись на абз. 1 п. 9 Порядку вирішила повернути без виконання заяву позивача та доданий оригінал виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020 про що повідомила листом від 25.03.2020 № 13-06/1898. Позивач вважає, що Головне управління ДКС України у Київській області недотрималось вимог Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Конституції України, Порядку №845, Закону України «Про виконавче провадження» в частині визначених обов`язків і повноважень, в наслідок чого, не вжили жодних заходів спрямованих на виконання судового рішення, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.05.20 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи свою позицію тим, що 24.03.2020 до відповідача надійшов виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020 № 686/14899/1 щодо присудження за рахунок бюджетних асигнувань боржника - Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції на користь стягувана - ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 4000 грн. Під час попереднього опрацювання поданих документів було встановлено, що вищезазначений виконавчий лист суду всупереч вимог Закону та Порядку не мав встановленого виду стягнення, тому не підлягав виконанню Головним управлінням Казначейства. У зв`язку з цим, виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020 № 686/14899/1 з доданими документами було повернуто стягувану без виконання листом від 25.03.2020 № 13-06/1898 оскільки відповідач діяв згідно чинного законодавства. Відповідач додатково зазначив, що існує позитивна судова практика по аналогічним судовим справам. Наприклад ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.02.2020 по справі 826/7229/16 про встановлення способу виконання шляхом стягення. Аналогічної правової позиції дотримався Окружний адміністративний суд м. Києва при винесенні ухвали від 25.05.2020 по справі 826/5260/18, а саме ухвалив змінити спосіб виконання шляхом стягнення. Отже, враховуючи викладене, після встановлення судом в порядку ст. 378 Кодексу порядку та способу виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020 № 686/14899/1 шляхом стягнення коштів з боржника, вказане судове рішення буде виконуватись згідно вимог Порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2019 року у справі № 686/14899/19, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задоволено. Вирішено, скасувати постанову серії ЕАВ № 1164193 від 20.05.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

01.10.2019 Хмельницький міськрайонний суд ухвалив додаткове рішення у цій справі, згідно якого, доповнено резолютивну частину рішення суду від 01.10.2019 зазначивши: «Судові витрати в сумі 4000 грн. присудити ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції».

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2019 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2019 залишено без змін.

12.02.2020 Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист № 686/148991/19 про стягнення судових витрат в сумі 4000 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції.

Боржником у даному виконавчому листі значиться, Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції, стягувачем - ОСОБА_1 .

З метою виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01.10.2019р. в справі № 686/14899/19, ОСОБА_1 , письмовою заявою від 14.02.2020р. звернувся до Державної Казначейської служби України про виконання рішення про стягнення коштів, керуючись вимогами Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011р. № 845 (надалі - «Порядок»), звернувся до Державної Казначейської служби України.

Листом Державної Казначейської служби України від 17.03.2020 року позивача інформовано, що з метою здійснення заходів щодо виконання рішення суду відповідно до Порядку, заяву від 14.02.2020 з доданими документами направлено Головному управлінню Державної Казначейської служби України у Київській області для подальшого опрацювання.

За результатами розгляду заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 14.02.2020, ГУ ДКСУ у Київській області посилаючись на абз. 1 п. 9 Порядку повернуло без виконання виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020, як такий, що не підлягає виконанню, про що повідомила ОСОБА_1 листом від 25.03.2020 № 13-06/1898.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з тим, з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Приписами ч.1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою КМ України № 845 від 03.08.2011.

У цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства;

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження";

Пунктом 5 Порядку визначено, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів;

5) застосовувати заходи впливу до боржників відповідно до Бюджетного кодексу України та у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держаудитслужби;

5-1) повідомляти органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, про дії або бездіяльність боржника, що перешкоджає виконанню виконавчого документа;

6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Пунктами 8 та 9 Порядку визначено, що після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктами 11 та 12 Порядку визначено, що відкладення безспірного списання коштів здійснюється у разі необхідності отримання від стягувача додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів. Безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам здійснюються після усунення обставин, що були підставою для відкладення безспірного списання таких коштів.

Резолютивна частина рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2019 у справі № 686/14899/19 свідчить, що вказаним судовим рішенням зобов`язано судові витрати в сумі 4000 грн. присудити ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції.

З огляду на резолютивну частину рішення у справі №686/14899/19 та приписи ст.24 Закону № 1404-VIII виконання судового рішення зазначеній справі покладено саме на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування.

Як вбачається з письмових доказів, відповідачем було повернуто виконавчий документ без виконання з підстав того, що останній не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження", а саме виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020 всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Порядку не містить встановленого виду стягнення, а тому не підлягає виконанню Головним управлінням Казначейства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що виконавчий лист виданий 12.02.2020 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області містить всі необхідні реквізити визначені ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що наявність інших передбачених законом підстав для повернення органом ДКС України виконавчого документа стягувачу має бути чітко встановлена правовою нормою. Такі підстави підлягають обмеженому (вузькому), а не розширеному тлумаченню, оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №802/811/17-а.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, а також за відсутності в законодавстві України підстави для повернення виконавчого документа, з якої виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.02.2020 був повернутий стягувачу без виконання, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а тому дії Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є протиправними.

Суд зазначає, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти ефективно, забезпечувати суб`єктивні права, свободи, інтереси осіб, які до них звертаються. Проте, відповідач не скористався усіма наданими йому повноваженнями для реалізації права позивача на стягнення понесених останнім судових витрат.

Суд не приймає до уваги та не надає оцінки посиланню відповідача на те, що виконавчий лист не відповідає вимогам встановленим до виконавчих документів, оскільки таке твердження відповідача не було відображено у листі від 25.03.2020 № 13-06/1898 про повернення виконавчого документу.

Що стосується позовної вимоги зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області здійснити виконання виконавчого листа виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 12.02.2020 по справі № 686/14899/19, шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 4000 грн. судових витрат, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.18 у справі №826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження за цими листом Законом України "Про виконавче провадження" віднесено до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача та зобов`язувати його вирішувати питання про прийняття до виконання виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження поза межами процедури.

Стосовно стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що 15.06.2020 від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просить при ухвалені рішення встановити позивачу додатковий строк для подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона має понести (сплатити) у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції та призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стосовно вирішення питання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, позивач скористався своїм правом, визначеним ч. 7 ст. 139 КАС України та подав 15.06.2020 заяву у якій просив відкласти вирішення питання про стягнення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки надати усі докази понесених витрат буде можливим лише після вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що оскільки позивач вчинив усіх належних дій передбачених нормами КАС України, а тому на виконання ст.143 КАС України, суд вважає за необхідне встановити позивачу строк для надання доказів розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, протягом 10 днів з дня ухвалення рішення по даній справі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області щодо повернення без виконання виконавчого листа виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 12.02.2020 по справі 686/14899/19.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок ) грн. 80 коп.

Встановити ОСОБА_1 строк для надання доказів про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, протягом 10 днів з дня ухвалення рішення по даній справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління державної казначейської служби України у Київській області (пл. Л. Українки, 1, м. Київ, 01196 , код ЄДРПОУ - 37955989)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький