Справа № 160/9035/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року Справа № 160/9035/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Шелгунової І.А.
представника позивача Кузюр О.О.
представника відповідача Мороза О.М.
представника третьої особи-1 Сергієнка П.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Виконавчого комітету Дніпровської міської ради до Громадського формування з охорони громадського порядку Союз, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про припинення діяльності громадського формування, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що на адресу Дніпровської міської ради надійшов лист Дніпровського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13.12.2019 року №45/13/8-5361 з проханням звернутися до суду з позовною заявою про припинення діяльності громадського формування з охорони громадського порядку. Відповідно до якого зазначене громадське формування ніяким чином не співпрацює з Дніпровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області та підпорядкованим йому відділенням поліції і не здійснює заходи, передбачені законодавством. У свою чергу, Департамент громадського порядку і цивільного захисту ДМР, відповідно до листа від 04.03.2020 р. №1/9-108 підтримує звернення поліції, у зв`язку з тим, що зазначене громадське формування не виконує свої завдання відповідно до Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону». Враховуючи, що відповідач не здійснює статутну діяльність, не співпрацює з органами Національної поліції, органами місцевого самоврядування, в силу положень ст.8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» Громадське формування з охорони громадського порядку «Союз» підлягає припиненню шляхом примусового розпуску.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено її до розгляду у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 08.09.2020 року о 09-00 год.
В судовому засіданні 23.09.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.09.2020 року о 11-00 год.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю з викладених у ньому підстав, та з урахуванням відповіді на відзив.
Відповідач у відзиві на позов та у письмових поясненнях по справі, а його представник в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали та зазначили, що Громадське формування з охорони громадського порядку «Союз» виконує покладені на нього Законом та Статутом обов`язки, його члени беруть участь у забезпеченні охорони громадського порядку і громадської безпеки, запобіганні адміністративним правопорушенням на території Дніпропетровської області та взаємодіють з відділом прикордонної служби «Дніпро» Харківського прикордонного загону. З приводу готовності до співпраці Громадського формування з охорони громадського порядку «Союз», відповідно до ст.11 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону», громадські формування проводять свою діяльність у взаємодії та під контролем органів Національної поліції та підрозділів Державної прикордонної служби, що здійснювалось у формі взаємно узгоджених заходів та підтверджується подяками громадському формуванню з охорони громадського порядку «Союз» від відділу прикордонної служби м.Дніпро Харківського прикордонного загону та подякою від відділення поліції в аеропорту ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Позивачем не надано доказів, що підтверджують позицію ГУНП Дніпропетровській області про намагання залучення до співпраці в сфері охорони громадського порядку ГФ «Союз». Відсутні докази бездіяльності ГФ «Союз», що могло б зумовити звернення із даною позовною заявою. Зміст позовної заяви фактично зводиться лише до цитування Закону України «Про охорону громадського порядку та державного кордону» в частині зобов`язань громадських формувань з охорони громадського порядку, що передбачені законодавством. Враховуючи, той факт що на адресу ГФ «Союз» жодного разу не надходили звернення від ВП ГУНП в Дніпропетровській області для співпраці, не вбачається об`єктивних підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Представник третьої особи-1 в судовому засіданні позовні вимоги щодо припинення діяльності Громадського формування з охорони громадського порядку «Союз», шляхом примусового розпуску, а саме, ліквідувати (припинити) юридичну особу Громадське формування з охорони громадського порядку «Союз» підтримав, просив суд позов задовольнити.
Третя особа-2 в судове засідання свого представника не направила, про день та час його проведення повідомлялася належним чином. В своєму клопотанні третя особа просила суд розглядати справу за відсутності її представника та при прийнятті рішення по справі врахувати їх письмові пояснення.
В письмових поясненнях третя особа-2 зазначила, що припинення громадського формування здійснюється в примусовому порядку, а керівництво громадського формування не відповідає на звернення органу, що здійснює координацію його діяльності, єдиною підставою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення громадського формування є саме рішення про припинення юридичної особи Громадське формування з охорони громадського порядку «Союз», направлене державному реєстратору судом. Згідно з ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», спрощена процедура державної реєстрації припинення юридичної особи шляхом її ліквідації проводиться на підставі, зокрема, судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з банкрутством юридичної особи, якщо таке рішення прийнято судом після 1 липня 2004 року, і в разі якщо голова ліквідаційної комісії з припинення юридичної особи або ліквідатор юридичної особи протягом трьох років з дати оприлюднення повідомлення про постановлення судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з банкрутством юридичної особи, не надав суб`єкту державної реєстрації документи, необхідні для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Предметом спору у даній адміністративній справі є примусовий розпуск Громадського формування з охорони громадського порядку Союз відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону».
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» діяльність громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону може бути припинена шляхом примусового розпуску або саморозпуску відповідно до закону. У разі порушення громадським формуванням вимог чинного законодавства щодо його діяльності за заявою реєструючого органу його діяльність може бути заборонена за рішенням суду у встановленому законом порядку.
Згідно з ч.2 ст.20 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» органи, що проводять реєстрацію зазначених громадських формувань, здійснюють контроль за дотриманням ними вимог положення (статуту).
Отже, підставою для примусового розпуску громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону є порушення ним вимог чинного законодавства щодо його діяльності; позов подає лише реєструючий орган, який і уповноважений здійснювати контроль за дотриманням громадським формуванням вимог статуту.
В силу вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону набуває статусу юридичної особи з дати його державної реєстрації в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" суб`єкт державної реєстрації:
Міністерство юстиції України - у разі державної реєстрації політичних партій, всеукраїнських професійних спілок, їх об`єднань, всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців; відокремлених підрозділів іноземних неурядових організацій, представництв, філій іноземних благодійних організацій, постійно діючих третейських судів, засновниками яких є всеукраїнські громадські організації, всеукраїнських творчих спілок, символіки громадських формувань;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації - у разі державної реєстрації юридичних осіб - релігійних організацій;
територіальні органи Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - у разі державної реєстрації первинних, місцевих, обласних, регіональних та республіканських професійних спілок, їх організацій та об`єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих, обласних, республіканських Автономної Республіки Крим, Київської та Севастопольської міських організацій роботодавців та їх об`єднань, постійно діючих третейських судів, громадських об`єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, підтвердження всеукраїнського статусу громадського об`єднання;
виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси - у разі державної реєстрації юридичних осіб (крім випадків, передбачених абзацами другим - четвертим цього пункту) та фізичних осіб підприємців.
Громадські формування зареєстровані після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства юстиції, Міністерства культури, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів, а також Державного космічного агентства» від 16.10.2012 р. № 5461-VI, яким функції державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців передалися від виконавчих комітетів міських рад міст обласного значення, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій до підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, через які забезпечувалась реалізація повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечувало реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Набуття громадським формуванням статусу юридичної особи здійснювалось в два етапи спочатку відповідно до Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22.06.2000 р. № 1835-ІП у виконавчому органі сільської, селищної, міської, районної у місті ради за місцем його діяльності отримувалось рішення про реєстрацію, потім відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» на підставі поданих документів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державним реєстратором вносився відповідний запис.
Таким чином, виконавчий орган міської ради, яким є позивач, є суб`єктом державної реєстрації, однак на теперішній час не для громадських об`єднань, до яких згідно з Статутом громадського формування з охорони громадського порядку Союз відноситься громадське формування.
За вказаних обставин, позивач на теперішній час не є реєструючим органом, який реєструє діяльність відповідача, а тому не може звертатися до суду з позовом про примусовий розпуск громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону відповідно до вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону».
Крім того, згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 29.05.2020 року № 2/5-235, копія якого міститься у матеріалах справи, реєструючим органом відносно відповідача є саме реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
Щодо порушення громадським формуванням вимог чинного законодавства щодо його діяльності, то суд зазначає наступне.
Так представник позивача вказує на те, що відповідач ніяким чином не співпрацює з Дніпровським ВП ГУНП у Дніпропетровській області та підпорядкованим йому відділенням поліції.
Як визначено положеннями п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.9 Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону", основними завданнями громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону - є:
- у сфері охорони громадського порядку: надання допомоги органам Національної поліції у забезпеченні громадського порядку і громадської безпеки, запобіганні адміністративним проступкам і злочинам; інформування органів Національної поліції про вчинені або ті, що готуються, злочини, місця концентрації злочинних угруповань; сприяння органам Національної поліції у виявленні і розкритті злочинів, розшуку осіб, які їх вчинили, захисті інтересів держави, підприємств, установ, організацій, громадян від злочинних посягань; участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху та боротьбі з дитячою бездоглядністю і правопорушеннями неповнолітніх;
- у сфері охорони державного кордону: надання допомоги підрозділам Державної прикордонної служби України у виявленні та затриманні осіб, які порушили або намагаються порушити державний кордон чи провадять іншу протиправну діяльність на кордоні; сприяння військовослужбовцям Державної прикордонної служби України в охороні державного кордону, виключної (морської) економічної зони України, а також здійснення контролю за дотриманням режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон, проведення разом з ними пропуску громадян до місць відпочинку і роботи; надання допомоги підрозділам Державної прикордонної служби України у виявленні умов та причин, які можуть призвести до злочинної діяльності на кордоні, і вжиття заходів до їх усунення; участь у спостереженні за місцями роботи і відпочинку поблизу кордону та за прикордонними інженерними спорудами; участь у заходах Державної прикордонної служби України з профілактики порушень або спроб порушення державного кордону і режиму в пунктах пропуску через державний кордон, незаконного переміщення через державний кордон вантажів, предметів, матеріалів та іншого майна;
- у разі виникнення надзвичайних ситуацій: надання невідкладної допомоги особам, які потерпіли від нещасних випадків чи правопорушень; участь у рятуванні людей і майна, підтриманні громадського порядку у разі стихійного лиха та інших надзвичайних обставин.
При чому, як вбачається з вимог ст.11 Закону України "Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону" громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону проводять свою діяльність під контролем органів Національної поліції, підрозділів Державної прикордонної служби України шляхом:
1) спільного з поліцейськими, прикордонниками патрулювання і виставлення постів на вулицях, майданах, залізничних вокзалах, в аеропортах, морських і річкових портах, у місцях компактного проживання громадян, розташування підприємств, установ, організацій, навчальних закладів, а також у місцях можливої появи порушників кордону в межах району, що контролюється Державною прикордонною службою України, прикордонної смуги; участі в забезпеченні охорони громадського порядку під час проведення масових заходів, погоджених у випадках, передбачених законом, з виконавчими органами місцевого самоврядування;
2) проведення разом з прикордонниками огляду на маршрутах можливого руху порушників державного кордону, місць їх укриття, транспортних засобів, суміжної з державним кордоном місцевості з метою встановлення причин та умов перебування невідомих осіб;
3) участі у заходах правоохоронних органів, спрямованих на боротьбу з окремими видами правопорушень.
Однак, відповідно до вимог ч.2, 3, 4 статті 3 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» координацію діяльності громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону здійснюють відповідно місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Повсякденна (оперативна) діяльність таких формувань організовується, спрямовується і контролюється відповідними органами Національної поліції, підрозділами Державної прикордонної служби України. Використання громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону України для виконання завдань, не передбачених цим Законом, забороняється.
В силу ч.1 ст.11 вказаного вище закону України громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону проводять свою діяльність під контролем органів Національної поліції, підрозділів Державної прикордонної служби України.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи цих органів, керівники підприємств, установ, організацій у межах своєї компетенції, а також громадяни сприяють громадським формуванням в охороні громадського порядку і державного кордону. Місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації в установленому порядку розглядають пропозиції громадських формувань щодо поліпшення стану громадського порядку і охорони державного кордону та вживають у межах своєї компетенції відповідних заходів. Місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування спільно з органами Національної поліції, підрозділами Державної прикордонної служби України організовують діяльність громадських формувань з охорони громадського порядку та державного кордону шляхом залучення їх членів до проведення патрулювання та інших спільних заходів, проведення інструктажів та оперативного надання відповідної інформації, крім таємної, залучення їх членів до правового навчання та ознайомлення з формами та методами боротьби з правопорушеннями (ст.15 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону»).
Органи місцевого самоврядування та місцеві державні адміністрації мають право вирішувати питання щодо забезпечення діяльності громадських формувань, надавати їм службові приміщення, необхідний інвентар та засоби зв`язку. Службові приміщення надаються громадським формуванням у місячний термін після їх реєстрації. Громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону можуть користуватися на договірних засадах майном підприємств, установ, організацій та інших власників, у тому числі транспортними засобами, інвентарем та засобами зв`язку. Органи Національної поліції, підрозділи Державної прикордонної служби України у разі потреби можуть надавати на договірних засадах громадським формуванням на період їх чергування або проведення цільових заходів мобільні радіотехнічні та спеціальні засоби, інші предмети екіпіровки нарядів (ст.19 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону»).
Таким чином, громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону здійснюють свою діяльність не самостійно, а під контролем, за організації та спрямуванням діяльності з боку місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування спільно з органами Національної поліції, підрозділами Державної прикордонної служби України.
Позивачем не надано суду доказів організації та спрямування діяльності позивача: листів з пропозицією спільного з поліцейськими, прикордонниками патрулювання і виставлення постів або з пропозицією участі у заходах правоохоронних органів, спрямованих на боротьбу з окремими видами правопорушень.
Натомість у матеріалах справи містяться наступні докази виконання відповідачем своєї статутної діяльності, що здійснювалось у формі взаємно узгоджених заходів та підтверджується подяками Громадському формуванню з охорони громадського порядку «Союз» від відділу прикордонної служби м. Дніпро Харківського прикордонного загону та подяка від відділення поліції в аеропорту ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Також представником відповідача було надано письмове пояснення члена ГФ «Союз» ОСОБА_1 , в якому вказувалося на те, що за основним місцем роботи вона працює доцентом кафедри правоохоронної діяльності та кримінально-правових дисциплін Університету митної справи та фінансів м.Дніпро та відповідно до п.7 статуту ГФ «Союз», здійснювала на громадських засадах виконання громадських обов`язків, як член громадського формування, в частині проведення занять протягом 2019 року з особовим складом з відділенням поліції аеропорт ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та фахівцями відділу прикордонної служби м.Дніпро Харківського прикордонного загону, за темами особливостей законодавства щодо взаємодії державної прикордонної служби та органів поліції; з громадськими формуваннями з охорони громадського порядку, відповідно до Закону України про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону. Лекційні заняття здебільше провожилися з тематики щодо профілактики правопорушень у сфері її незаконного перетину державного кордону; змін чинного законодавства в зазначеній сфері та протидії правопорушенням, а також корупційним проявам.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з викладених вище підстав.
На підставі викладеного керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 09.10.2020 року.

Суддя К.С. Кучма