Справа № 240/13664/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у задоволенні заяви від 23 червня 2020 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ, відповідно до поданої заяви від 23 червня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він набув право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки має спеціальний стаж роботи, пропрацювавши в галузі освіти та охорони здоров`я. У червні 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із письмовою заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак, відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви про призначення пенсії. Вказані дії відповідача слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Відповідно до довідки у справі від 16 жовтня 2020 року згідно з наказом Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року №02-83-в суддя Гурін Д.М. у період з 21 вересня 2020 року до 9 жовтня 2020 року перебував у щорічній відпустці.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 23 червня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з питання призначення пенсії за вислугою років за пунктом "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надав усі необхідні документи - трудову книжку, в якій зазначено відомості про періоди роботи, диплом про освіту, довідку про умови праці, в яких зазначено, що позивач дійсно працював у вказані періоди на посадах, передбачених постановою Кабінету міністрів України №909 від 4 листопада 1993 року.
Позивач, вважаючи протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству дії відповідача щодо незарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача у Лопатинській ЗОШ І-ІІІ ступенів з 1 січня 2003 року до 22 жовтня 2018 року на посаді медичного працівника та відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугою років на підставі заяви позивача від 23 червня 2020 року, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до пункту 2-1 Перехідних положень Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
За змістом статті 2 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.
Згідно зі статтею 51 Закону №1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.
Приписами статті 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 (далі - Перелік №909), зокрема, до зазначеного переліку належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах, належать до таких, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Крім того, відповідно до примітки 1-1 до Переліку №909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі 1 «Освіта», належать до числа осіб, які мають право на пенсію за вислугу років.
Пунктом 2 Примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Як встановлено судом з довідки Відділу освіти, молоді та спорту Олевської міської ради Житомирської області від 1 липня 2020 року №574, ОСОБА_1 з 1 січня 2003 року призначений на посаду медичного працівника (медичної сестри) Лопатицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (наказ №16-к по Олевському Райвно від 20 лютого 2003 року) на посаду медичної сестри по тарифікації.
22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звільнений з посади медичного працівника Лопатицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за згодою сторін пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (наказ №215-к по школі від 22 жовтня 2018 року) з посади медичної сестри.
1 січня 2003 року до 22 жовтня 2018 року працював медичним працівником по посадовій інструкції медичної сестри всі обов`язки виконував медичної сестри іншої посади, як медична сестра в Лопатицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів в тарифікації відсутня (а.с.13-14).
Отже, з 1 січня 2003 року позивач продовжував виконувати обов`язки медичної сестри та отримувати відповідну оплату праці в Лопатицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів до 22 жовтня 2018 року. Таким чином на посаді медичного працівника позивач виконував роботу медичної сестри.
Як вбачається із відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, підставою її прийняття стала відсутність необхідного спеціального стажу через незарахування до нього періоду роботи позивача з 1 січня 2003 року до 22 жовтня 2018 року на посаді медичного працівника Лопатицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, оскільки дана посада не передбачена Переліком №909.
ГУ ПФУ в Житомирській області під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років не було враховано, що ОСОБА_1 виконував роботу медичної сестри.
За таких обставин, посилання відповідача, як на підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії на ту обставину, що у Переліку №909 не передбачена така посада, як медичний працівник, спростовується наведеними правовими нормами та матеріалами справи.
Отже, період роботи позивача з 1 січня 2003 року до 22 жовтня 2018 року на посаді медичного працівника (медичної сестри) Лопатицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років як стаж роботи на посаді медичної сестри.
Однак, ГУ ПФУ в Житомирській області також не враховано, що позивач 1972 року народження.
Відповідно до абзацу другого Постанови КМУ від 4 листопада 1993 року №909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.
Відповідно до абзацу тринадцятого Постанови КМУ від 4 листопада 1993 року №909 до досягнення віку, встановленого абзацом другим постановляючої частини, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту:
які в період до 1 січня 2016 р. мали вислугу років на відповідних посадах не менше від тривалості, передбаченої абзацами другим і третім постановляючої частини;
1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами третім - дванадцятим постановляючої частини, та після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року (абзац двадцять шостий Постанови КМУ від 4 листопада 1993 року №909).
Таким чином, під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, відповідачу окрім повторного підрахунку пільгового стажу, з урахуванням висновків суду, необхідно також надати належну оцінку тому, чи досяг позивач відповідного віку, який необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ, відповідно до поданої заяви від 23 червня 2020 року, суд зазначає наступне.
Оскільки судом було встановлено, що неналежний розгляд заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області призвів до протиправної відмови у призначенні пенсії за вислугою років з урахуванням пільгового стажу, то орган пенсійного фонду має належним чином розглянути заяву та дослідити необхідні документи для вирішення питання щодо призначення пенсії повторно.
Суд не може підміняти орган пенсійного фонду у питаннях розгляду поданих документів та приймати рішення замість органу пенсійного фонду.
Суд, зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України ще не вичерпало своїх дискреційних повноважень у питанні призначення ОСОБА_1 пенсії, оскільки ще не дослідило належним чином чи наявні у позивача необхідні для призначення пенсії умови.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку та зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду у даній справі.
З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а саме у сумі 840,80 грн.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 червня 2020 року про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи у Лопатинській ЗОШ І-ІІІ ступенів з 1 січня 2003 року до 22 жовтня 2018 року на посаді медичного працівника (медичної сестри).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 840,80 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін