Справа № 826/13197/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про стягнення виконавчого збору від 06.08.2018 з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №32358192; №32357320; №32357978; №32356893.

Позивач вважає протиправними постанови державного виконавця, вказуючи, зокрема, на те, що не відбулось фактичного виконання рішення, відповідачем не вчинялось жодних заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) та статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Зазначає, що виконавчий збір повинен стягуватись державним виконавцем в будь-якому випадку при відкритті виконавчого провадження, що є своєрідною санкцією для боржника за невиконання виконавчого документу самостійно в добровільному порядку до моменту відкриття виконавчого провадження.

В судове засідання з`явися представник апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи аналогічні позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Вовченком Олександром Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2012 ВП№32358192 з виконання виконавчого листа №2-1183/11, виданого 09.02.2012 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» суми боргу за кредитним договором №09-12-06/ФО від 21.12.2006р. у розмірі 3 065 696,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 24 514 230, 04 грн.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32358192 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім того, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV, пунктом 7 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016, а також керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32358192 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 306 569,66 доларів США (USD).

Також, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Вовченком Олександром Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2012 ВП№32357320 з виконання виконавчого листа №2-1183/11, виданого 09.02.2012 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» суми боргу за кредитним договором №09-09-06/ФО від 28.09.2006 у розмірі 1 855 123,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14 834 125,16 грн.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32357320 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім того, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV, пунктом 7 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016, а також керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32357320 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 185 512,36 доларів США (USD).

Також, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Вовченком Олександром Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2012 ВП№32357978 з виконання виконавчого листа №2-1183/11, виданого 09.02.2012 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» суми боргу за кредитним договором №11-09-05/ФО від 21.09.2005 у розмірі 2 990 635,61 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 23 914 019,52 грн.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32357978 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Поряд з цим, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV, пунктом 7 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016, а також керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32357978 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 299 063,56 доларів США (USD).

Також, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Вовченком Олександром Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2012 ВП№32356893 з виконання виконавчого листа №2-1183/11, виданого 09.02.2012 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» суми боргу за кредитним договором №08-02-07/ФО від 16.02.2007 у розмірі 4 966 964,34 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 39 717 193,02 грн.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32356893 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім того, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV, пунктом 7 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016, а також керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, винесено постанову від 06.08.2018 ВП№32356893 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 496 694,63 доларів США (USD).

Позивач, вважаючи постанови від 06.08.2018 ВП№32358192, ВП№32357320, ВП№32357978, ВП№32356893 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулася з цим позовом до суду оскаржуючи прийняті постанови про стягнення виконавчого збору.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд дійшов висновку що сума коштів, зазначених у постановах про відкриття виконавчих проваджень від 25.04.2012 ВП№32358192, ВП№32357320, ВП№32357978, ВП№32356893, що підлягала стягненню, не була фактично стягнута, а тому підстави для нарахування виконавчого збору у встановленому оскаржуваними постановами розмірі відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

На час відкриття виконавчих проваджень ВП№32358192, ВП№32357320, ВП№32357978, ВП№32356893 з виконання виконавчих листів №2-1183/11, виданих 09.02.2012 Шевченківським районним судом міста Києва, чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Приписами частини першої статті 28 Закону №606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

02.06.2016 прийнято Закон України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05.10.2016 (надалі - Закон України №1404-VІІІ), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Виконавчі дії із стягнення виконавчого збору здійснено після набрання законної сили Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, відтак, питання стягнення виконавчого збору в такому випадку мало вирішуватись уже за правилами, встановленими Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, який був чинним на момент винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору від 06.08.2018 ВП№32358192, ВП№32357320, ВП№32357978, ВП№32356893.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31.03.2020 у справі №1340/6009/18 адміністративне провадження №К/9901/19708/19.

Так, статтею 27 Закону №1404 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Чинне законодавство зобов`язує державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим у нього виникає обов`язок щодо визначення суми виконавчого збору ще на початку примусового виконання рішення та не пов`язує таку обставину з фактичним виконанням рішення суду боржником.

З огляду на викладене, Законом України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05.10.2016 змінено правила стягнення виконавчого збору. Зокрема, встановлено, що виконавчий збір має вираховуватись із розрахунку 10 відсотків суми, що фактично стягнута. Натомість, норма статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV визначала об`єктом нарахування виконавчого збору суму коштів, що підлягала стягненню.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Нідченком Дмитром Євгеновичем у виконавчих провадженнях ВП№32358192, ВП№32357320, ВП№32357978, ВП№32356893 винесено постанови від 06.08.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною дев`ятою ст. 27 закону «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду, зазначила, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Як вбачається зі встановлених обставин у справі, сума коштів, зазначених у постановах про відкриття виконавчих проваджень від 25.04.2012 ВП№32358192, ВП№32357320, ВП№32357978, ВП№32356893, що підлягала стягненню, не була фактично стягнута, а тому підстави для нарахування виконавчого збору у встановленому оскаржуваними постановами розмірі відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 19.10.2020