Справа № 340/1204/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1204/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року (головуючий суддя Казанчук Г.П.)

у справі № 340/1204/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправним й скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації з землеустрою» від 29.10.2019 №11-6537/14-19-СГ;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняти рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9025 відповідно до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач через свого уповноваженого представника звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9025 відповідно до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідач відповідним наказом, що є предметом оскарження у даній справі, відмовив у задоволенні заяви позивача з тих підстав, що земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, перебуває у користуванні іншої особи і відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою. Позивач вважає протиправним вказаний наказ, оскільки особа, у користуванні якої перебувала земельна ділянка, померла, відповідно у відповідача були відсутні підстави для відмови в задоволенні заяви.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично відповідач на час прийняття спірного рішення діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 , як представник за довіреністю в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до відповідача із клопотанням від 20.09.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9025.

До вказаного клопотання додано документи відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України, зокрема, графічні матеріали із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки, а також копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (особи, якій земельна ділянка із вказаним вище кадастровим номером була надана у постійне користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії КР № 00215, виданим 16.11.2000).

Наказом від 29.10.2019 №11-6537/14-19-СГ Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з тих підстав, що зображена земельна ділянка на доданих графічних матеріалах перебуває у користуванні іншої особи та відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою (а.с.27).

Згідно Державного акта на право постійного користування серії КР №00215, виданого 16 листопада 2000 року, ОСОБА_3 передано у постійне користування земельну ділянку площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №224 (а.с.25).

В подальшому ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області прийнято наказ від 26.02.2020 №11-2747/14-20-СГ, яким припинено право постійного користування земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, кадастровий номер :02:000:9025, розташованих на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, надане ОСОБА_3 , посвідчене Державним актом на право постійного користування землею від 16.11.2000 серія КР №000215, у зв`язку зі смертю (свідоцтво про смерть від 29.05.2018 серія НОМЕР_1 ).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами суд апеляційної інстанції враховує, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень щодо вирішеного питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв`язку з чим, з метою надання оцінки правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення, суд повинен виходити з тих фактичних обставин, які об`єктивно існували на час прийняття відповідачем такого рішення та які були прийнятні останнім до уваги під час прийняття рішення.

Встановлені обставини справи свідчать, що на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:9025 зареєстровано за ОСОБА_3 , про що свідчить інформація Державного земельного кадастру та не заперечується позивачем.

Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У відповідності до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено вище, спірним наказом відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з таких підстав: відповідно до наявної у Головному управлінні інформації, земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, перебуває у користуванні іншої особи та відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою.

Апеляційний суд вважає помилковими доводи позивача про неправомірність відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:9025 припинилося зі смертю ОСОБА_3 , якому належало таке право, 25.05.2018 і це право не входить до складу спадщини.

За позицією позивача, починаючи з 25.05.2018 земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9025 є такою, що не перебуває у постійному користуванні, тобто саме з цього часу у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання про приватизацію землі за рахунок цієї земельної ділянки.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку та підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені статтями 140, 141 Земельного Кодексу України, відповідно.

Смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця є підставою припинення права власності на земельну ділянку (п. «б» ч.1 ст.140 ЗК України).

В той же час за правилами ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.4 наведеного Закону державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки як речове право, похідне від права власності.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки (ст.5 Закону).

Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Відповідно до ч.1 ст.27 цього ж Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року (п.8); інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (п.14).

За правилами ч.5 ст.26 Закону внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Також відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельну ділянку, які містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Інформація Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, може зберігатися та використовуватися для забезпечення виконання покладених на нього повноважень, у тому числі для ведення обліку земель (ч.2 ст.30 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Отже, згідно наведених правових норм припинення відповідного речового права на земельну ділянку потребує проведення державної реєстрації, тому доводи позивача про відсутність в спірному випадку підстав для відмови у задоволенні клопотання про приватизацію землі за рахунок земельної ділянки із кадастровим номером :02:000:9025 є помилковими, оскільки відомості щодо припинення речового права на вказану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час прийняття спірного наказу не були внесені, при цьому ані органи Держгеокадастру, ані адміністративні суди не наділені повноваженнями встановлювати належного землекористувача земельної ділянки внаслідок смерті особи, за якою така земельна ділянка зареєстрована.

Встановивши такі обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у зв`язку з невідповідністю місця розташування спірної земельної ділянки вимогам ЗК України (ч.7 ст.118 ЗК України) - оскільки така земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи та відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою, відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 340/1204/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадках та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко