Справа № 640/13977/20
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ № 640/13977/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит"

про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого

провадження № 61794047 від 10.04.2020 та постанови від 10.04.2020 про

накладення арешту на кошти

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - Відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 61794047 відносно виконання виконавчого напису, виданого 04.04.2020 року приватним нотаріусом Броварськкого районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь TOB «АЛЕКСКРЕДИТ» боргу в розмірі 17 480,00 грн., скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №61794047 від 10 квітня 2020 року, а також постанову, винесену 10.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., якою накладено арешт на кошти боржника в AT КБ «Приватбанк».

Ухвалою суду від 14.05.2020 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. В свою чергу, як вказує позивач, його місце проживання є: АДРЕСА_1 . Отже місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Дорошкевич В.Л., а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 61794047 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

На виконання вимог ухвали від 25.06.2020 відповідачем подано суду копії матеріалів виконавчого провадження № 61794047, а також докази надіслання (отримання) постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Третя особа будь-яких пояснень стосовно спору не подала.

Відповідачем також подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням десятиденного строку на звернення до суду. Як зазначає відповідач, відповідно до матеріалів виконавчого провадження та згідно реєстру рекомендованого поштового відправлення № 890 лист з постановою про відкриття виконавчого провадження отримано особисто позивачем 21.04.2020, а позовну заяву подано 18.06.2020.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Враховуючи, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенні цього положення. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (ст. 42, п. 36 рішення у справі "Беллет проти Франції").

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що оскаржувана постанова надійшла лише 10.05.2020р., а з даним позовом позивач спочатку звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва, який ухвалою від 29.05.2020р. у справі № 755/7206/20 відмовив у відкритті у зв`язку з непідсудністю.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин по справі, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі від 25.06.2020р. визнав причини пропуску звернення до суду поважними.

З огляду на вищенаведені обставини справи та враховуючи приписи ст. 123 КАС України, суд приходить до висновку, що оскільки причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва визнані судом поважними, тому клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 61794047 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 17 480,00 грн. Вказана постанова прийнята на підставі виконавчого напису № 6373 від 04.04.2020 приватного нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В.

Судом також встановлено, що 10.04.2020 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. прийнято постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 20 228,00 грн.

Відповідно до поштових реєстрів що містяться у матеріалах виконавчого провадження № 61794047, наданих відповідачем на вимогу суду, вказана вище постанова була надіслана позивачу за двома адресами:

1) АДРЕСА_2 - що була вказана у виконавчому написі приватного нотаріуса;

2) АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що у виконавчому написі № 6373 від 04.04.2020р., вчиненому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., вказано місце проживання Боржника - ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 - знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Суд звертає увагу на те, що 09.04.2020р. стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» було подано до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни заяву №б/н від 07.04.2020р. (вх.№4424) про примусове виконання рішення, у якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 6373 від 04.04.2020р., що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В.

У вище вказаних заявах стягувачем зазначено, що місцем проживання боржника - ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . (виконавчий округ - м. Київ), що територіально відноситься та підпорядковано Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірі Леонідівні.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі №511/1342/17.

Суд звертає увагу на те, що за змістом ст.ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання

Окрім зазначеного вище, вказує на положення ч. 3 ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження» передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової стати.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено у ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей місіс фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, положення ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з ч.3 ст.26 того ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.

На підставі зазначеного вище, 10.04.2020р. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна правомірно керуючись ст.ст. 4, 24, 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» та виходячи із зазначеної стягувачем у заяві про примусове виконання рішення інформації про місце проживання боржника, відкрито виконавче провадження за місцем проживання/перебування боржника та винесено у виконавчому провадженні № 61794047 оскаржувану позивачем постанову про відкриття виконавчого провадження.

До того ж, відповідно до положень частини 3 статті 5 Закону України № 1404-VIII приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 4 цього закону закріплено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, однією з яких є пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначення у написі нотаріуса інформації про місце проживання боржника на території, на яку поширюються функції відповідача, надавало останньому право на прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а підстави для повернення виконавчого документа були відсутні.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 10 Закону України № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 13 цього Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Отже, встановивши, що виконавчий документ пред`явлено за місцем виконання, підстави для його повернення стягувану на час його пред`явлення були відсутні, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця під час прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження відповідали вимогам Закону України "Про виконавче провадження", при цьому права позивача, який зобов`язаний виконати рішення, порушені не були.

Разом з цим, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 752/17111/13-ц з аналогічними правовідносинами та висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020р. у справі № 640/11785/20, від 15.09.2020р. у справі № 320/3760/20, від 08.09.2020р. у справі № 580/763/20, від 01.09.2020р. у справі № 640/15937/20, від 14.08.2020р. у справі № 640/11479/20, від 12.08.2020р. у справі № 640/11224/20, від 21.07.2020р. у справі № 320/4031/20, від 09.07.2020р. у справі № 640/9387/20, від 07.07.2020р. у справі № 580/1438/20, від 23.06.2020р. у справі № 580/1337/20.

На підставі зазначеного вище, слід дійти висновку, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. правомірно керуючись ст. ст. 4, 24, 26, 28 ЗУ «Про виконавче провадження» та виходячи із зазначеної у виконавчих написах та стягувачем у заявах про примусове виконання рішення інформації про місце проживання боржника, відкрито виконавче провадження за місцем проживання боржника та винесено у виконавчому провадженні № 61794047 оскаржувані постановe про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника.

Стосовно посилання позивача на те, що постанова про арешт коштів боржника накладається в межах суми заборгованості, суд зазначає, що 10.04.2020 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. прийнято постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 саме в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить саме 20 228,00 грн. Тобто постановою визначено чітко суму грошових коштів, в межах якої накладено арешт.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування оскаржуваних постанов в той час, як відповідач довів правомірність та обґрунтованість прийнятих ним рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд наголошує, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання виконавчого напису № 6373 від 04.04.2020р., вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни про залишення адміністративного позову без розгляду - відмовити.

2. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій