Справа № 456/2321/20
Суддя: Гула Л. В.
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/2321/20
Провадження № 2-а/456/64/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої-судді Гули Л. В.

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просить скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області серії ДП18 № 829948 від 14.06.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження в справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 14.06.2020 він близько 15 год. 35 хв. керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М-06, «Київ-Чоп 610 км». Рух здійснював відповідно до ПДР. У вказаному місці його зупинили працівники поліції на службовому автомобілі, висунули звинувачення у керуванні транспортним засобом без належного посвідчення водія, перевезенні дитини без спеціально обладнаного крісла та склали оскаржувану ним постанову. Доказів ним порушення Правил дорожнього руху йому не надано, його аргументи не взято до уваги. Постанова про накладення на нього адміністративного стягнення складена інспектором роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області серії 14.06.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є незаконною, оскільки ґрунтується на припущеннях, що є грубим порушенням його конституційних прав та свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому він звертається до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції у Львівській області повторно в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надіслали, а тому суд відповідно до ст. 205 КАС України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту ст. 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення закон визначає своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).

Згідно зі ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 829948 від 14.06.2020 зазначено, що 14.06.2020 ОСОБА_1 близько 15 год. 35 хв., керуючи на автодорозі М06 610 км транспортним засобом «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , перевозив дитину без спеціально обладнаного крісла та під час перевірки документів встановлено відсутність у водія документів відповідної категорії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Зазначеною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. /а.с. 8/

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відтак суд констатує, що згідно з п. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби, поінформувавши водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 1.4 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, метою використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є: підвищення відповідальності працівників патрульної поліції під час виконання службових обов`язків, підвищення рівня довіри суспільства до працівників патрульної поліції, запобігання конфліктам, підвищення рівня захисту прав та свобод людини і громадянина.

Згідно з п. 3.3 розділу ІІІ нагрудна відеокамера повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, при перевірці документів.

Згідно з п. 2.12 у разі виявлення пошкоджень нагрудної відеокамери (відеореєстратора) або її несправності, працівник патрульної поліції, який використовував нагрудну відеокамеру (відеореєстратор), зобов`язаний скласти рапорт, де повідомити уповноваженого працівника структурного підрозділу інформаційних технологій, з яких причин та за яких умов відбулося пошкодження нагрудної відеокамери (відеореєстратора).

Пунктом 2.1а ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Крім цього, п. 23.11б ПДР України забороняє перевезення дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Так, ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд дійшов переконання, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини щодо вчинення водієм ОСОБА_1 порушень ПДР, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, з тих підстав, що такі не підтверджені відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Більше того, долучена до матеріалів справи копія довідки, видана ТСЦ № 4645 РСЦ СЦ МВС у Львівській області, № 33/13-4645-24 від 16.06.2020 свідчить, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В» від 07.09.1995 /а.с. 10/

Так, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 , відповідачем не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема, не долучено відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля чи відеозапису з нагрудної відеокамери працівника поліції, показання свідків чи інше. Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, інших доказів, які б відповідно до ст. 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, не містять та в процесі провадження адміністративної справи таких судом не здобуто. Відповідно сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, за відсутності інших доказів не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення позивачем такого порушення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову серії ДП18 № 829948 від 14.06.2020 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП слід скасувати та провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області серії ДП18 № 829948 від 14.06.2020 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.10.2020.

Суддя Л.В.Гула