Справа № 120/5497/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2020 р. Справа № 120/5497/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

третьої особи: Коломієць С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Замостянський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Замостянський відділ ДВС, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що не погоджується з оскаржуваною постановою та вважає її протиправною з тих підстав, що 03.07.2018 до Закону України "Про виконавче провадження" внесені зміни, які набрали чинності 28.08.2018, а саме: відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 71 цього Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Однак, позивач звертає увагу на те, що його заборгованість зі сплати аліментів виникла ще до внесення відповідних змін до Закону України "Про виконавче провадження", а саме з 2016 року. Крім того, позивач вказав, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову від 16.09.2020 залишив поза увагою, що 14.09.2020 та 16.09.2020 ОСОБА_1 двома платежами погасив заборгованість у сумі 35266,74 грн. перерахувавши суму заборгованості на рахунок відповідача.

Наведені вище обставини зумовили звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою 12.10.202 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 . Судове засідання призначено на 22.10.2020.

В судове засідання 22.10.2020 позивач, представник відповідача не з`явились, хоча про дату час та місце його проведення повідомлялись завчасно та належним чином.

Суд, зважаючи на положення частини третьої статті 268 КАС України, за відсутності заперечень з боку третьої особи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що дійсно позивач не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини протягом тривалого часу. З урахуванням вказаного, просила суд відмовити у задоволенні заявленого позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що постановою від 02.06.2010 старшим державним виконавцем Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №19599850 з примусового виконання виконавчого листа №2-652 від 25.05.2010 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у розмірі 350 грн. щомісячно.

Як слідує із наявного у матеріалах справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №19599850 за період з 2016 року по вересень 2020 року (включно) позивач не сплачував аліменти та станом на 28.09.2020 за останнім рахувалась заборгованість в сумі 35266,74 грн.

Разом з тим, згідно наявного у матеріалах справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №19599850, з урахування сплати у серпні 2020 року боржником суми аліментів 2659 грн., станом на 16.09.2020 за позивачем рахувалась заборгованість у розмірі 33766,74 грн.

16.09.2020 старшим державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 17633,37 грн. (50% від суми 35266,74 грн.) у відповідності до ч. 14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом із тим, на думку позивача, дана постанова від 16.09.2020, винесена відповідачем всупереч ст. 58 Конституції України, а також без врахування часткової сплати заборгованості 14.09.2020, та повної слати розміру аліментів 16.09.2020, про що ОСОБА_1 повідомив державного виконавця 16.09.2020. Крім того, позивач вказав, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач допустив порушення абз. 5 ч.14 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки штраф перерахованого на користь держави, а не стягувача як то передбачено законом.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) і, відповідно до ч. 3 цієї статті, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Так, статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1 ст. 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (частина 2 статті 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина 3 статті 195 СК України).

Частиною 4 статті 71 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною восьмою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, при відсутності спору про встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

При цьому, приписами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон №2475-VIII).

Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнена частиною чотирнадцятою наступного змісту: "За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу."

Крім цього, відповідно до Закону № 2475-VIII частина четверта статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" викладена в такій редакції: "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), передбачено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, згідно з якою, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 Законом України "Про виконавче провадження" встановлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за три роки) використовується саме для застосування заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 державний виконавець наділений повноваженнями щодо прийняття рішень про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні при примусовому виконанні судового рішення про стягнення аліментів за наслідками встановлення станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) у боржника заборгованості зі сплати аліментів та у разі, якщо така заборгованість не є спірною (не оскаржена у судовому порядку).

В даному ж випадку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач, посилаючись на положення статті 58 Конституції України, зазначає, що наявна у нього заборгованість виникла ще до внесення відповідних змін, а тому не може впливати і враховуватися при визначенні штрафних санкцій відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", які набрали чинності лише з 28.08.2018.

Разом із тим, наведені вище твердження позивача суд оцінює критично, з огляду на вищевикладене.

У межах спірних правовідносин, станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за три роки, що позивачем не заперечується.

Крім того, суд акцентує увагу, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови підпункти 3, 12 пункту 27 Закону № 2475-VIII (зміни до ч. 4 ст. 11 Закону №1404-VIII) у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Слід також зазначити, що неможливість застосування вимог частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, мала б наслідком нівелювання змін до законодавства щодо посилення захисту прав дитини, що спростовує доводи позивача у цій частині.

Разом з тим, як слідує з наявного у матеріалах справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №19599850, з урахування сплати у серпні 2020 року боржником суми аліментів 2659 грн., станом на 16.09.2020 за позивачем рахувалась заборгованість у розмірі 33766,74 грн.

Так, квитанцією №0.0..1 від 14.09.2020 підтверджено сплату боржником ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у сумі 2659 грн. о 13:39 год.

Крім того, квитанцією №0.0..1 від 16.09.2020 підтверджено сплату боржником ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у сумі 33766,74грн. Вказана сума була сплачена о 11:01 год.

Як вбачається з матеріалів справи 16.09.2020 старшим державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 17633,37 грн. у відповідності до ч. 14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, суд зауважує, що сума штрафу накладена спірною постановою не відповідає дійсним обставинам наявної станом на 16.09.2020 суми заборгованості зі сплати аліментів - 33766,74 грн. Так, відповідачем розраховано розмір штрафу (50%), виходячи із суми 35266,74 грн.

Тобто, суб`єктом владних повноважень при прийнятті постанови про накладення штрафу від 16.09.2020 не враховано усі обставини, які мають значення для прийняття рішення, а саме розраховано суму штрафу без врахування часткової сплати заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 . При цьому, надані на вимогу суду матеріали виконавчого провадження №19599850, зокрема розрахунок заборгованості зі сплати аліментів підтверджує обізнаність державного виконавця про часткову сплату заборгованості.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), передбачено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Всупереч наведеному, постанова від 16.09.2020 не містить відомостей про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа №2-652 від 25.05.2010 до примусового виконання.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує повну сплату боржником ОСОБА_1 заборгованості 16.09.2020 у день винесення спірного рішення. Крім того, як вказав позивач, у позовній заяві, 16.09.2020 він до початку обідньої перерви особисто передав виконавцю копії квитанцій про повну сплату заборгованості, тому відповідач не мав правових підстав для накладення штрафу, за відсутності такої заборгованості станом на 16.09.2020.

Вказане аргументи позивача не спростовано відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи, зокрема у наданому до суду відзиві.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок не виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано правомірність застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, а отже постанова старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 16.09.2020 ВП №19599850 про накладення штрафу підлягає скасуванню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують частково позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити.

Судові витрати підлягають до відшкодування відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Остапенко В.В. від 16.09.2020 про накладення штрафу, винесену у виконавчому провадженні №19599850.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Замостянський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, 15А, м.Вінниця, )

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 22.10.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович