Справа № 380/3475/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3475/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Татух М.Д.,

представника відповідача Козуб О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання до вчинення дій

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з врахуванням пільгового стажу за періоди роботи та проходження дійсної військової служби у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у кратному розмірі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ін.код 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_1 ) в пільговому обчисленні (зарахувати кожний рік роботи за один рік і шість місяців) стаж роботи за період з 13.11.1984 по 24.08.1988, за період з 29.11.1989 по 28.05.1990 включно в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ін.код 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди проходження військової служби в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 28.05.1990 по грудень 1992 року на пільгових умовах, як один місяць служби за півтора місяці; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ін.код 13814885) здійснити ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату недоплачених їй сум пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу за періоди роботи та проходження військової служби в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з часу призначення пенсії 03.07.2001 року та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.10.2019 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з метою пільгового обчислення стажу для пенсії на пільгових умовах за час роботи в районах Крайньої Півночі в період 13.11.1984 по 24.08.1988 у місті Комсомольськ-на-Амурі, в період з 29.11.1989 по 28.05.1990 у Військовій частині № НОМЕР_2 «Будівельна частина» Хабаровського краю та військова служба в період з 28.05.1990 по грудень 1992 року. Ці ж факти підтверджені записами в трудовій книжці, довідками, що не заперечує відповідач. Позивач долучила до свого звернення від 02.10.2019 довідки надіслані їй ФГКУ «Центральним архівом» МО Російської Федерації від 18 березня 2019 року за вих. № 4-53338 та від 27 лютого 2019 за вих. № 4-53338, які підтверджують трудовий стаж та військову службу в районах та місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі.

На звернення позивача надана відповідь від 31.10.2019 за вих. № 4659/Л-20/11.03-06 про те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік на один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості.

Позивач зазначає, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, у яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами. Вказані документи наявні у пенсійній справі. Вважає, що відмова відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу є безпідставною і неправомірною.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 35954 від 21.07.2020) вказує, що для підтвердження роботи у районах Крайньої Півночі необхідно надати або трудовий договір, або трудову книжку, в якій обов`язково має бути зазначено, що особа працювала у відповідних районах на підставі укладення з нею трудового договору. ОСОБА_1 перебує на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 03.07.2001, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, яку з 01.01.2004 перераховано за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області для можливості зарахування до стажу роботи у районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні скеровувались запити у Муніципальну архівну установу «Комсомольський-на-Амурі міський архів» (лист від 13.07.2018 № 2385/02.13-08) та у Військову частину НОМЕР_2 «Будівельна частина» (лист від 13.07.2018 № 2386/02.13-08). В архівній довідці від 23.08.2018 № 2091 л.с. виданій Муніципальним архівним закладом «Комсомольський на Амурі» зазначено, що відомості про північні надбавки до заробітної плати та інших пільг відсутні. Також не зазначено чи укладався трудовий договір про роботу у районах Крайньої Півночі або місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на термін три роки. З Військової частини НОМЕР_2 «Будівельна частина» відповідь не надходила, у зв`язку з цим здійснено повторний запит (лист від 28.10.2019 № 4226/02.13-08). Позивачкою не подані документи необхідні для зарахування їй періодів з 13.11.1984 по 24.08.1988, з 29.11.1989 по 28.05.1990, з 28 травня 1990 по грудень 1992 року для обчислення пільгового стажу з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців.

Відповідно до ухвали від 24.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Згідно з ухвалою від 10.08.2020 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, підготовче засідання призначено на 08.09.2020.

Позивачка подала відповідь на відзив (вх. № 7949 від 08.09.2020) у якому зазначає, що до управління пенсійного фонду було надано трудову книжку, довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та копію військового квитка, які знаходяться у матеріалах справи. Окрім того, позивачка долучила до свого звернення від 02.10.2019 довідки, надіслані їй ФГКУ «Центральним архівом МО Російської Федерації» від 18.03.2019 року за вих. № 4-53338 та від 27.02.2019 за вих. № 4-53338, які підтверджують трудовий стаж та військову службу в районах та місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі. Відповідачу з моменту призначення пенсії позивача було відомо про наявність трудового стажу в районах Крайньої Півночі. Ці ж факти підтверджені записами в трудовій книжці, довідками. Просить задоволити позовні вимоги.

У підготовчому засіданні 08.09.2020 згідно протокольної ухвали закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 15.10.2020.

В судовому засіданні 15.10.2020 позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у письмовому відзиві, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

02.10.2019 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з метою пільгового обчислення стажу для пенсії на пільгових умовах за час роботи в районах Крайньої Півночі в період 13.11.1984 по 24.08.1988 у місті Комсомольськ на Амурі, в період з 29.11.1989 по 28.05.1990 у Військовій частині № НОМЕР_2 «Будівельна частина» Хабаровського краю та військова служба в період з 28.05.1990 по грудень 1992 року.

На звернення позивача надана відповідь від 31.10.2019 за вих. № 4659/Л-20/11.03-06 про те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік та один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості.

Позивач вважає, що відмова відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу є безпідставною, тому звернувся до суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

П. 4 Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

П. 2 пп. «в» Постанови Ради Міністрів СРСР № 1290 від 15.12.1990 р. «Про вислугу років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і допомогу цим військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу та їх сім`ям», передбачено, що у вислугу років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби зараховувати на пільгових умовах: Комсомольськ-на-Амурі Хабаровського краю віднесений вищевказаним додатком до віддалених місцевостей СРСР, а саме в Хабаровскому краї - в Ванінському, Миколаєвському, Радянсько-Гаванському и Ульчському районах, в містах Миколаївськ-на-Амурі, та Радянської Гавани з 25 червня 1949 року, а на іншій території краю - з 01 січня 1985 року служба зараховується до вислуги років на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяці.

З аналізу викладених норм слідує, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані один з документів: трудова книжка, письмовий трудовий договір, довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Отже, з огляду на наведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 року у справі № 352/1612/15а (2а/352/70/15), від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 07 листопада 2019 року у справі №341/1327/17 (К/9901/10363/18).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 03.07.2001, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, яку з 01.01.2004 перераховано за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

При призначенні ОСОБА_1 пенсії не було зараховано у пільговому обчисленні періоди її роботи:

період 13.11.1984 по 24.08.1988 у місті Комсомольськ-на-Амурі,

період з 29.11.1989 по 28.05.1990 у Військовій частині № НОМЕР_2 «Будівельна частина» Хабаровського краю,

військову службу в період з 28.05.1990 по грудень 1992 року.

У відповідача були наявні та додатково подавались наступні документи для підтвердження стажу роботи позивача у зазначений період: трудова книжка з підтверджуючими записами про роботу позивача у зазначений період, довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та копію військового квитка, які знаходяться у матеріалах справи. Окрім того, позивачка долучила до свого звернення від 02.10.2019 довідки, надіслані їй ФГКУ «Центральним архівом» МО Російської Федерації від 18.03.2019 року за вих. № 4-53338 та від 27.02.2019 за вих. № 4-53338, які підтверджують трудовий стаж та військову службу в районах та місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі.

Відповідачу з моменту призначення пенсії позивачу було відомо про наявність страхового стажу ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі, оскільки вказаний період зараховано до стажу, однак не проведено пільгове обчислення стажу роботи позивача.

За встановлених обставин, коли факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, то спірний період роботи (проходження військової служби) позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Крім того, у пункті 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Слід наголосити, що відповідачем не заперечується факт того, що ОСОБА_1 у період з 13.11.1984 по 24.08.1988, в період з 29.11.1989 по 28.05.1990, у період з 28.05.1990 по грудень 1992 року працювала, перебувала на військовій службі у місцевостях Крайньої Півночі, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці.

За встановлених обставин, коли факт роботи позивачки в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються із наданими трудовим договором та архівною довідкою, то спірні періоди роботи позивачки в районах Крайньої Півночі підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Що стосується тверджень представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, то суд їх до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Предметом спірних правовідносин у цій справі є не зарахування позивачу стажу роботи в районах Крайньої Півночі в кратному розмірі.

В даному випадку, безпосередньо із заявою про зарахування зазначеного періоду роботи у кратному розмірі позивач звернувся до відповідача 02.10.2019. Відповідь на дане звернення, якою йому було відмовлено в зарахуванні стажу роботи датовано 21.10.2019, а до суду із зазначеним позовом позивач звернувся 04.05.2020, про що свідчить відмітка пошти на поштовому відправленні.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон України також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

(Див. правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 09 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 22 листопада 2019 року у справі № 1140/3136/18).

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач позовних вимог не спростував.

Позов слід задоволити повністю.

Оскільки позивач не сплачував судовий збір при поданні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 77, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з врахуванням пільгового стажу за періоди роботи та проходження дійсної військової служби у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у кратному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ін.код 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_1 ) в пільговому обчисленні (зарахувати кожний рік роботи за один рік і шість місяців) стаж роботи за період з 13.11.1984 по 24.08.1988, за період з 29.11.1989 по 28.05.1990 включно в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ін.код 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди проходження військової служби в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 28.05.1990 по грудень 1992 року на пільгових умовах, як один місяць служби за півтора місяці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ін.код 13814885) здійснити ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу за періоди роботи та проходження військової служби в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з врахуванням виплачених сум, з часу призначення пенсії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.10.2020

Суддя Крутько О.В.