Справа № 480/4242/20
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2020 року Справа № 480/4242/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4242/20 за позовом ОСОБА_1 до Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якій просить:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо стягнення виконавчого збору у сумі 9446,00 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №62354288 від 17.06.2020 р.
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувані дії та постанова є неправомірними, оскільки державним виконавцем жодних виконавчих дій не проведено, виконавче провадження не закінчено, тому відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору. Крім того, позивач зазначає, що вона не була повідомлена про розгляд справи №579/968/17 в Сумському апеляційному суді за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України про знесення самочинного будівництва та не отримувала рішення суду у вказаній справі, внаслідок чого вона не мала об`єктивної можливості оскаржити його чи виконати його добровільно, проте ДАБІ України отримала виконавчий лист та звернула його до примусового виконання.
Ухвалою від 14.07.2020р.провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
07.08.2020р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору керувався вимогами, передбаченими ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження», та не вчиняв ніяких незаконних дій. Зазначає, що 30.07.2020р. року виконавче провадження №62354288 було закінчено згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі того, що самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_1 було добровільно знесено, рішення суду виконано в термін, визначений державним виконавцем. Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виведені в окремі виконавчі провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 16.06.2020р. на виконання до Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшов виконавчий лист № 579/968/17, виданий 26.05.2020 р. Конотопським міськрайонним судом Сумської області, про зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 .
Того ж дня, відповідно до ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №62354288, 17.06.2020 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 9446 грн., копії яких були надіслані сторонам виконавчого провадження до відома.
15.07.2020р. державним виконавцем складено акт про те, що самочинне будівництво знесено боржником.
30.07.2020р. року виконавче провадження №ВП62354288 було закінчено згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі того, що самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_1 було добровільно знесено, рішення суду виконано в термін, визначений державним виконавцем. Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виведені в окремі виконавчі провадження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі за текстом - Закон №1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).
Статтею 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За приписами ч.1 ст.18 даного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
У частині 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 цієї ж статті).
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Системний аналіз наведених норм дає підстави суду дійти висновку про наявність у державного виконавця обов`язку щодо зазначення останнім у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, а також обов`язку щодо винесення, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, у яких виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 7 ст.27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9 ст.27).
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За наслідками розгляду справи судом встановлено, що жоден з цих випадків не мав місця у спірних відносинах.
Тобто посилання позивача на те, що судове рішення не виконувалося нею в добровільному порядку внаслідок не повідомлення її про розгляд справи в Сумському апеляційному суді та не отримання його копії, не є визначеними законом обставинами, які можуть слугувати підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.
Частиною 4 статті 19 цього Закону передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа передбачені у статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 3 цієї статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Судом встановлено, що станом на 16.06.2020р. у матеріалах виконавчого провадження були відсутні будь-які докази того, що виконавчий лист № 579/968/17, виданий 26.05.2020р. Конотопським міськрайонним судом Сумської області, був виконаний боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
У зв`язку з цим державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 9446 грн.
При цьому, суд зазначає, що аналіз статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
У Законі України «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати), зокрема згідно з частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIIІ виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).
Доказів того, що станом на час відкриття державним виконавцем виконавчого провадження №ВП62354288 позивачем було виконано у повному обсязі вимоги виконавчого листа № 579/968/17, виданого 26.05.2020р. Конотопським міськрайонним судом Сумської області, суду не надано.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №820/5807/16, від 19 квітня 2018 року у справі №825/739/17.
Посилання позивача на не вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом відхиляються судом, адже згідно з висновком, викладеному у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №816/823/17, від 07.03.2018 у справі № 750/7624/17, частина 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачає обов`язок боржника сплати суми виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.
До того ж, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.
Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду України, зазначені у позовній заяві, суд відхиляє, оскільки предметом оскарження у справі № 2540/3203/18 була постанова про стягнення виконавчого збору, винесена під час виконання рішення майнового характеру, та спір у тій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).
Проте у даній справі, що розглядається судом, повернення виконавчого документу стягувачу не відбувалося.
Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що оскаржувані дії вчинені, а оскаржувана постанова прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вона є правомірною, не порушує прав, свобод та інтересів позивача, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 21 жовтня 2020 року.
Суддя О.О. Осіпова