Справа № 380/3336/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуСправа № 380/3336/20 пров. № А/857/9853/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Кушнерика М.П.,

при секретарі судового засідання - Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року (суддя Гулкевич І.З., м.Львів, повний текст складено 20 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», про визнання протиправною і скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. (далі - Приватний виконавець) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2020 ВП №61906596 (далі - Постанова).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. Вказує, що у виконавчому написі від 17.04.2020 №9365 (далі - Виконавчий напис), що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. (далі - Приватний нотаріус), вказано місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (далі - Адреса проживання). Тобто, на думку відповідача, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, та додатково поданими матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваної Постанови.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» (далі - ТОВ) (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання кредиту №2720135 (далі - Договір), а також додаткову угоду від 08.11.2019 про зміну умов Договору (далі - Додаткова угода) (а.с.44-55).

Реквізити місця проживання-реєстрації ОСОБА_1 згідно з Договором та Додатковою угодою зазначено АДРЕСА_2 (далі - Адреса реєстрації) що також підтверджується паспортом громадянина України від 18.12.2018 (а.с.9-11 зворот).

17.04.2020 Приватним нотаріусом посвідчено Виконавчий напис, про звернення стягнення з громадянина України, якою є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження: невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який зареєстрована за Адресою реєстрації; Адреса проживання; фактичне місце роботи невідоме, який є боржником за кредитним Договором, укладеним ним із ТОВ, стягувач за кредитним договором. Строк платежу по кредитному Договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 29.11.2019 по 31.01.2020. Сума повної заборгованості складає 22219,53 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 0 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 17219,53 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0 грн, строкова заборгованість за комісією 0 грн, строкова заборгованість за несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0 грн.

Виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень протягом року з дня його вчинення.

Вказаний Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №9365 (а.с.56).

23.04.2020 до Приватного виконавця надійшла заява ТОВ від 21.04.2020 про примусове виконання рішення, у якій просило відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого напису про стягнення з боржника, яким є позивач коштів у розмірі 24019,53 грн; накласти арешт на грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості; у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника. Також заявник вказав реквізити для повернення авансового внеску та на який слід перерахувати кошти стягнуті внаслідок виконавчого провадження з боржника (а.с.40).

23.04.2020 Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №61906596 з виконання вказаного Виконавчого напису (а.с.24-25).

В оскаржуваній Постанові боржником вказано ОСОБА_1 , адресою якої зазначено: Адресу проживання.

Окрім оскаржуваної Постанови 23.04.2020 Приватним виконавцем винесено також постанови: про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника ВП №61778320 (а.с.62-73).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім : 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно зі статтею 1 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частина перша, друга статті 25 Закону №1403-VIII).

Пунктом 1 розділом ІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція; в редакції. Чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону №1404-VIII.

Виходячи з аналізу наведених правових норм необхідно вказати, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Згідно з матеріалів справи місцем реєстрації ОСОБА_1 Адреса реєстрації відповідно до паспорта громадянина України.

Приймаючи Виконавчий напис до виконання, відповідач виходив з того, що адресою боржника є зазначена у Виконавчому написі нотаріуса Адреса проживання позивача. На цій підставі Приватний виконавець дійшов висновку про проживання боржника у м. Києві та, як наслідок, наявність підстав для відкриття ним виконавчого провадження.

При цьому, Адреса проживання зазначена стягувачем у заяві про примусове виконання рішення та самому Виконавчому написі.

Проте, при поданні стягувачем вказаної заяви, останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували місце проживання позивача станом на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.

Згідно із частинами першою та другою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За приписами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації. Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Навіть той факт, що у заяві про примусове виконання рішення та виконавчому документів зазначено однією з адрес реєстрації та фактичного проживання м. Київ, не підтверджує той факт, що місцем проживання/перебування позивача є саме місто Київ.

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії Договору та Додаткової угоди, слідує, що Адреса реєстрації та фактичного проживання позивача це Адреса реєстрації.

Апеляційний суд зазначає, що у разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви мали бути приєднані підтверджуючі документи, що дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною стягувачем у заяві.

Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону №1404-УІІІ у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Вищевказане на думку апеляційного суду є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження №6190659 Приватний виконавець не володіла достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною Адресою проживання у м. Києві.

Жодних доказів проживання позивача, як у період укладення кредитного Договору, видачі виконавчого напису нотаріусом, відкриття виконавчого провадження відповідачем, так і на час розгляду справи за Адресою проживання у матеріалах справи немає.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що доказів про наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) до матеріалів справи не додано.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки Приватний виконавець порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до її виконавчого округу, прийняла виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону №1404-VІІІ та Інструкції.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №580/3311/19.

Також суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання відповідача на позицію Верховного Суду викладеної у постанові від 25 січня 2019 року у справі №511/1342/17, оскільки вона стосується інших за змістом правовідносин, а саме вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вказані вище правові норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року - без змін. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик
Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2020 року.