Справа № 826/3687/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3687/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 21 листопада 2020 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аве Львів» (далі - позивач, ТОВ «Аве Львів») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач 1, ГУ ДФС у Львівській області), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2, ДФС України), в якому просить:

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017 року, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017 року, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017 року, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017 року, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017 року, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»;

- визнати протиправним та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2017 року, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»;

- визнати протиправним та повністю скасувати рішення про результати розгляду скарги №5718/6/199-99-11-01-0125 від 16.02.2018 року, видане Державною фіскальної служби України Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів».

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Аве Львів» у спірний період здійснювало збір та вивіз твердих побутових відходів від населення та підприємств міста Львова. На підставі договорів з контрагентами ТОВ «Аралія Груп», ТОВ «Теремор» та ТОВ «Інноваційна фінансова група», позивач здійснював перевезення твердих побутових відходів до полігонів твердих побутових відходів, а контрагентами позивача здійснювалося їх захоронення.

У червні-листопаді 2017 року відповідачем 1 проведено дві перевірки: позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 10.11.2017 року №1995/13-01-14-10/33951598; планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 14.11.2017 року №1984/13-01-14-10/33951598.

На підставі вказаних актів перевірки відповідачем 1 направлено позивачу оскаржувані податкові повідомлення-рішення: 1) податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, яким відповідачем - 1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 3 006 609 грн. 90 коп. (2 004 406 грн. 60 коп. - податкове зобов`язання, 1 002 203 грн. 30 коп. - штрафні санкції); 2) податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, яким відповідачем-1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 4 711 174 грн. 25 коп. (3 140 782 грн. 83 коп. - податкове зобов`язання, 1 570 391 грн. 42 коп. - штрафні санкції); 3) податкове повідомлення - рішення від 30.11.2017 року №, яким відповідачем зменшено суму 1 102 246 грн. 00 коп.; 4) податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, яким відповідачем -1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 2 550 969 грн. 00 коп. (1 700 646 грн. 00 коп. - податкове зобов`язання, 850 323 грн. 00 коп. - штрафні санкції); 5) податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, яким відповідачем -1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 4 497 363 грн. 00 коп. (2 998 242 грн. 00 коп. - податкове зобов`язання, 1 499 121 грн. 00 коп. - штрафні санкції); 6) податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, яким відповідачем-1 зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 3 987 830 грн. 00 коп.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скарги до Державної фіскальної служби України, водночас, за результатами розгляду скарг оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем-2 залишено без змін.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки усі фактично здійснені господарські операції з контрагентами підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, окремі недоліки в реквізитах яких не можуть бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій, а посилання відповідача-1 на відсутність контрагентів позивача за своїм місцезнаходженням, на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №000004, інформацію щодо контрагентів позивача на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних, АІС «Податковий блок» та відсутність у контрагентів позивача дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами не можуть братися до уваги.

Позивач вважає, що грошові зобов`язання з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість ним визначено правомірно, оскільки вартість послуг у результаті здійснення операцій зі своїми контрагентами включено до складу витрат, а податковий кредит сформовано відповідно до законодавства України.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент» задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, №, №, №, №, № винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів»; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент» (, адреса: 79024, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176) суму сплаченого судового збору у розмірі 299 605,00 грн. (двісті дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ять грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (, адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35).

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна фіскальна служба України () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 1 085321, Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області () з 02.08.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про здійснення процесуального правонаступництва відповідачів у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На підставі направлень від 30.06.2017 року №№ 4567, 4568, 4569, 4570, 4571, 4572, виданих ГУ ДФС у Львівській області, та на підставі наказу ГУ ДФС у Львівській області від 30.06.2017 року № 2672, посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Аве Львів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 10.11.2017 року № 1955/13-01-14-10/33951598, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «Аве Львів» пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5, пункту 6, підпункту 9.4 пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Міністерством фінансів України від 31.12.1999 року № 318, в результаті чого завищено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування на загальну суму 3 987 830 грн. та занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 998 242 грн., порушення пункту 198.1 та пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 700 646 грн.

На підставі Акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № , яким за встановлені в Акті перевірки порушення збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 1 700 646 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 850 323 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № , яким за встановлені в Акті перевірки порушення збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в сумі 2 998 242 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1 499 121 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № , яким за встановлені в Акті перевірки порушення зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 987 830 грн.

На підставі направлень від 06.03.2017 року, від 03.04.2017 року та від 23.10.2017 року № 1251, № 2091, № 2092, № 8302, № 8303, № 8304, виданих ГУ ДФС у Львівській області, проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Аве Львів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 14.11.2017 року № 1984/13-01-14-10/33951598, відповідно до якого встановлено порушення ТОВ «Аве Львів» підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3 140 782,83 грн., підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1 102 246 грн., пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 004 406,60 грн.

На підставі Акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № , яким за встановлені в Акті перевірки порушення збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2 004 406,60 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1 002 203 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № , яким за встановлені в Акті перевірки порушення збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 3 140 782,83 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1 570 391,42 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № , яким за встановлені в Акті перевірки порушення зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 102 246 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скарги від 15.12.2017 року № 1789, № 1790 до ДФС України на вказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 16.02.2018 року №5718/6/99-99-11-01-25 залишено оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем-1, та рішення про результати розгляду скарги відповідача-2, та такими, що підлягають скасуванню, ТОВ «Аве Львів» звернулося до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

З матеріалів справи судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 30.11.2017 року №, №, № прийнято податковим органом на підставі результатів проведеної планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Аве Львів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2015 року по 30.12.2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 14.11.2017 року № 1984/13-01-14-10/33951598, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «Аве Львів» пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5, пункту 6, підпункту 9.4 пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Міністерством фінансів України від 31.12.1999 року № 318, в результаті чого завищено від`ємне значення фінансового результату до оподаткування на загальну суму 3 987 830 грн. та занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 998 242 грн., порушення пункту 198.1 та пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 700 646 грн.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 30.11.2017 року №, №, №, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту Акту перевірки, контролюючим органом досліджено взаємовідносини позивача із наступними контрагентами: ТОВ «Аралія Груп» та ТОВ «Інноваційна фінансова група».

За наслідками перевірки встановлено, що ТОВ «Аве Львів» зависило витрати, які включено до складу вартості отриманих послуг в 3 та 4 кварталі 2016 року на загальну суму 16 213 014,96 грн. за рахунок зайво включених до їх складу послуг з перевезення ТПВ суб`єктами господарювання - перевізниками, згідно з товарно-транспортними накладними, які містять відбитки печаток ТОВ «Аралія Груп» та ТОВ «Інноваційна фінансова група» (як отримувачів ТПВ), які не є підприємствами, що проводять діяльність з утилізації та захоронення побутових відходів та не мають у власності чи на праві користування полігонів та інших відповідних виробничих потужностей. При цьому вказано, що оскільки підприємства ТОВ «Аралія Груп» та ТОВ «Інноваційна фінансова група», які отримували від ТОВ «Аве Львів» на утилізацію, захоронення та перевезення ТПВ у Дніпропетровській області, мають ознаки фіктивності, відповідач - 1 дійшов висновку, що факт надання ТОВ «Аве Львів» його контрагентами-перевізниками послуг перевезення ТПВ з міста Львова до Дніпропетровської області з метою їх захоронення - відсутній. З цих підстав, контролюючим органом зменшено ТОВ «Аве Львів» податковий кредит за період вересень-грудень 2016 року на загальну суму 1 612 286,33 грн.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції чинній у 2016 році - перевіряємому періоді), об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Пунктом 3 Національного П(с)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» визначено, що витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно з підпунктами 5, 6 П(с)БО 16 «Витрати», витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В пункті 1 статті 9 цього ж Закону вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документа, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 3 статті 9 вищезазначеного Закону зазначено, що інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення платником витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Пунктом 85.1 статті 85 ПК України встановлено заборону витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами органів ДПС у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Щодо фіксації факту ненадання документів контролюючим органом, клегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 85.6. ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

З матеріалів справи встановлено, що жодних фактів відмови надання документів контролюючим органом в передбаченому законом порядку не зафіксовано.

Крім того, судом встановлено, що відповідні первинні бухгалтерські документи між ТОВ «Аве Львів» та його контрагентами (в т.ч. перевізниками) оформлено за наслідками фактичного здійснення господарських операцій з перевезення, утилізації та захоронення ТПВ, які спричинили зміни майнового стану ТОВ «Аве Львів», як суб`єкта господарювання та платника податків.

Під час проведення перевірки на запит посадових осіб контролюючого органу позивачем надано первинні документи, які підтверджують правомірність формування витрат у 3 та 4 кварталах 2016 року на загальну суму 16 213 014,96 грн. і податкового кредиту у сумі 1 612 286,33 грн. в оспорюваних правовідносинах, придбання послуг з перевезення, утилізації та захоронення твердих побутових відходів, оплату їх вартості, оприбуткування, і були оформлені в результаті фактичного здійснення господарських операцій.

Позивачем до податкового кредиту за період вересень-грудень 2016 року включено ПДВ на суму 1 612 286,33 грн., сплачене в ціні послуг, та до складу витрат протягом періоду перевірки включено витрати на загальну суму 16 213 014,96 грн. з придбання послуг з перевезення ТПВ з перевантажувальної станції у м. Львові по вул. Північній до полігонів побутових відходів, розміщених на території Дніпропетровської області, укладених із контрагентами - перевізниками, основними з яких є:

- до ТОВ «Аралія Груп»: ФГ «Агро Захід Буд» (договір від 01.07.2016 року №01/07/2016-ф), ФОП ОСОБА_1 (договір від 23.12.2016 року №23/12/16), ТОВ «Геосан» (договір від 23.06.2016 року), ФОП ОСОБА_2 (договір від 26.12.2016 року №26/12/16д), ФОП ОСОБА_3 (договір від 25.07.2016 року №25/07/2016-з), ТОВ «Компанія Кисень» (договір від 19.12.2016 року № 19/12/2016-к), ФОП ОСОБА_4 (договір від 11.08.2016 року №11/08/2016-к), ФОП ОСОБА_5 (договір від 20.12.2016 року №20/12/16), ТОВ «Натан Транс» (договір від 21.09.2019 року №21/09/16н), ФОП ОСОБА_6 (договір від 11.10.2016 року №11/10/2016-п), ПП «РДС» (договір від 03.10.2016 року №03/10/2016), ФОП ОСОБА_7 (договір від 30.08.2016 року №30/08/2016-с), ТОВ «Трейд-Агро-Буд» (договір від 21.10.2016 року №21/10/16), ТОВ «УА Транс» (договір від 27.09.2016 року №484), ФОП ОСОБА_8 (договір від 06.09.2016 року №06/09/2016ц);

- до ТОВ «Інноваційна фінансова група»: ТОВ «Інноваційна фінансова група» (договір від 07.11.2016 року №07/11/2016-а), ТОВ «Автотранс» (договір від 09.08.2016 року №09/08/2016т), ФГ «Агро Захід Буд» (договір від 01.07.2016 року №01/07/2016-ф), ТОВ «Галзернотрейд» (договір від 15.06.2016 року « 15/06/16), ТОВ «Геосан» (договір від 23.06.2016 року), ФОП ОСОБА_9 (договір від 14.09.2016 року № 09/08/2016т), ФОП ОСОБА_10 (договір віл 07.10.2016 року №07/10/2016-д), ТОВ «Запоріжзернотранс» (договір від 01.09.2016 року №01/09/2016-з), ТОВ «Компанія Кисень» (договір від 19.12.2016 року № 19/12/2016-к), ТОВ «Колбе Україна» (договір від 11.07.2016 року №11/07/2016-к), ТОВ «Конвой Транс» (договір від 13.09.2016 року №68), ФОП ОСОБА_11 (договір від 22.11.20196 року №22/11/2616-к), ТОВ «Натан Транс» (договір від 21.09.2019 року №21/09/16н), ТОВ «Соіл ТЕК» (договір від 05.09.2016 року № 05/09/2016-с), ФОП ОСОБА_12 (договір від 03.07.2016 року №03/07/2016-с), ФОП ОСОБА_13 (договір від 20.10.2016 року №20/10/2016-с), ФОП ОСОБА_7 (договір від 30.08.2016 року №30/08/2016-с), ТОВ «Танк Транс Україна» (договір від 24.06.2016 року №48пІ6), ТОВ «Транс Компані» (договір від 01.06.2016 року №010616-125), ТОВ «Трейд-Агро-Буд» (договір від 21.10.2016 року № 21/10/16), ФОП ОСОБА_14 (договір від 03.09.2016 року № 03/09/2016-т), ТОВ «УА Транс» (договір від 27.09.2016 року №484), ТОВ «Ювікар» (договір від 05.10.2016 року № 05/10/16), ФОП ОСОБА_15 (договір від 07.11.2016 року № 7/П/2016-6), ФОП ОСОБА_16 (договір від 07.12.2016 року № 07/12/2016-6), СФГ «Воля» (договір від 20.10.2016 року № 20/10/2016-в), ФОП ОСОБА_17 (договір від 21.06.2016 року № 21/06/2016-г), ФОП ОСОБА_18 (договір від 03.08.2016 року № 03/08/2016-г), ФОП ОСОБА_19 (договір від 12.07.2016 року № 12/07/16-д), ФОП ОСОБА_20 (договір від 16.09.2016 року №16/09/2016-т), ФОП ОСОБА_3 (договір від 25.07.2016 року №25/07/2016-3), ФОП ОСОБА_21 (договір від 19.08.2016 року № 19/08/16), ФОП ОСОБА_22 (договір від 10.06.2016 року № 1), ФОП ОСОБА_23 (договір від 11.08.2016 року № 11/08/2016-к), ФОП ОСОБА_24 (договір від 22.08.2016 року № 22/08/2016-к), ФОП ОСОБА_25 (договір від 12.10.2016 року № 12/10/2016-п), ФОП ОСОБА_26 (згідно договору від 14.06.2016 року №14/06/2016), ФОП ОСОБА_6 (договір від 11.10.2016 року № 11/10/016-п), ПП «РДС» (договір від 03.10.2016 року № 03/10/16), ФОП ОСОБА_27 (договір від 11.08.2016 року №11/08/2016-е), ФОП ОСОБА_28 (договір від 10.06.2016 року № 1), ФОП ОСОБА_29 (договір від 20.10.2016 року № 20/10/2016-е), ФОП ОСОБА_30 (договір від 02.08.2016 року№02/08/2016-т), ФОП ОСОБА_31 (договір від 26.08.2016 року № 26/08/2016-к), ФОП ОСОБА_8 (договір від 06.09.2016 року № 06/09/2016-ц).

Згідно з умовами вказаних договорів, сторонами визначено, що контрагенти-перевізники взяли на себе обов`язок надати послуги з перевезення вантажу за затвердженим маршрутом, а ТОВ «Аве Львів», як замовник, зобов`язалося сплатити таке перевезення. Підтвердженням факту здійснення перевезення вантажу є оригінал товарно-транспортної накладної з відміткою одержувача вантажу і акт наданих послуг, підписаний уповноваженими особами сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій з перевезення ТПВ, згідно з вище перерахованими договорами з надання транспортних послуг, до перевірки, як в якості додатків до позовної заяви, позивачем надано: заявки на перевезення вантажу, акти наданих послуг, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні документи.

Подані ТОВ «Аве Львів» первинні документи містять необхідні реквізити, передбачені статтею 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями), а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської діяльності, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підстав вище зазначеного, колегія суддів зазначає що платником податків надано до перевірки всі документи, надання яких зумовлено ПК України.

Щодо посилань відповідача-1 у Акті перевірки на окремі недоліки товарно-транспортних накладних та актів наданих товарних послуг, суд зауважує наступне.

У судових рішеннях Вищий адміністративний суд України (ухвали від 06.12.2017 року у справі №804/5473/16, від 08.11.2017 року у справі №8162781/13-а) дійшов висновку, що «сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце».

При цьому, можлива відсутність на окремих товарно-транспортних накладних печатки вантажоодержувача, за наявності його підпису, недоліком таких товарно-транспортних накладних вважатися не може, оскільки Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, наявність печатки вантажоодержувача не є обов`язковою.

По цьому питанню посадовими особами податкового органу не було враховано пункту 11.6 вказаних Правил, відповідно до якого перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Крім того, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників), однак ці Правила правил податкового обліку витрат та податкового кредиту платниками податків не встановлюють.

Не може слугувати підставою для зменшення витрат та податкового кредиту, сформованих за наслідками придбання ТОВ «Аве Львів» транспортних послуг, і та обставина, що до товарно-транспортних накладних з перевезення ТПВ платником не додано талони на захоронення ТПВ та документи, де захоронено відходи, оскільки ні Податковим кодексом України, ні положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку, ні Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні долучення до товарно-транспортних накладних, з метою надання їм юридичної сили, будь-яких додаткових документів (як-то талонів на захоронення ТПВ чи документів, де захоронено ТПВ) не передбачено.

Необґрунтованим є посилання у Акті перевірки на відсутність у ТОВ «Аве Львів» копій технічних паспортів на транспортні засоби, які залучалися до перевезення ТПВ, як підстави для зменшення спірних сум та податкового кредиту, оскільки відповідні технічні паспорти на транспортні засоби знаходяться у власників цих вантажівок, тобто перевізників. В той же час, ні норми Податкового кодексу Україні, ні положення (стандартів) бухгалтерського обліку право платника на формування витрат та податкового кредиту не ставлять в залежність від наявності у платника копій технічних паспортів на транспортні засоби контрагентів-перевізників.

Щодо посилання у Акті перевірки на те, що згідно з довідкою від 20.09.2017 року №17/17-00-14-06-14 «Про результати проведення зустрічної звірки» нібито перевізником ТОВ «Трейд-Агро-Буд» документально не підтверджено факт надання ТОВ «Аве Львів» послуг по перевезенню, то вказане повністю спростовується наявними у ТОВ «Аве Львів» та наданими до перевірки первинними документами бухгалтерського обліку (договором від 21.10.2016 року № 21/10/16, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними та відповідними податковими накладними), які були складені уповноваженими представниками ТОВ «Аве Львів» та ТОВ «Трейд-Агро-Буд» за наслідком фактичного здійснення транспортних послуг з перевезення ТПВ.

У свою чергу, можливе не належне виконання перевізником ТОВ «Трейд-Агро-Буд» своїх податкових зобов`язань (в т.ч. щодо забезпечення своєчасного, повного та достовірного ведення податкового обліку), є підставою для притягнення до відповідальності виключно цієї особи та жодних негативних наслідків для ТОВ «АВЕ Львів», яке добросовісно виконує свої податкові обов`язки, тягнути не може.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Платник податків не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (статті 8 Конституції України), індивідуалізації відповідальності (статті 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (статті 129 Конституції України).

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення у постановах Верховного Суду України від 06.04.2004 року по справі 8/140, від 29.10.2010 року по справі 21-14-а10, від 31.01.2010 року по справі № 21-47а10, у яких встановлено, якщо контрагент платника податку не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це не тягне відповідальності та негативних наслідків для самого платника податку.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини (далі також - Суд) вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Аналогічні висновки Європейського Суду з прав людини викладено у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгари.

Також, у справі «Інтерсплав» проти України» (2007 рік, заява № 803/02), Судом у пункту 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу № 1, Європейським судом з прав людини застосовано принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Судом визнано, що «справедливий баланс» не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит / бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо / повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників.

Відповідно, Судом констатовано факт порушення статті 1 Протоколу № 1, якою гарантується право на мирне володіння майном.

Права на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податку, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Рішення ж Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності).

Рішенням Суду по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгари» (заява №6689/03) у пункті 23 вказано, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника (позиція підтримано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року провадження К/800/15845/14, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року у справі №822/5413/15, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 року у справі №804/4983/15).

Крім того, відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми попередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2018 року у справі № 826/1244/13-а, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника. за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Також, Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 811/2154/13-а зазначено, що «норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Скаржник є суб`єктом господарювання, який спеціалізується на збиранні від населення та підприємств міста Львів та Львівської області, вивезенні та видаленні твердих побутових відходів. Так, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності товариства є саме збирання безпечних відходів (КВЕД 38.11). Відповідно операції з придбання послуг з перевезення ТПВ (по маршруту з перевантажувальної станції до полігонів побутових відходів), а так само послуг по розміщенню та захороненню побутових відходів, які є необхідними для здійснення вивезення відходів від населення та підприємств, зокрема з ціллю недопущення антисанітарного стану у місті Львів, є характерними та типовими для господарської діяльності ТОВ «Аве Львів», вони мають самостійну ділову мету і спрямовані на отримання ТОВ «Аве Львів» прибутку.

В результаті надання населенню та підприємствам послуг зі збирання та вивезення відходів (ТПВ) у період з 2015-2016 років ТОВ «Аве Львів» отримано та задекларовано дохід на загальну суму 114 004 948,00 грн. (за даними перевірки контролюючим органом повноти відображення доходів порушень не встановлено, стор. 5 Акту перевірки). При цьому, факт надання ТОВ «Аве Львів» послуг по збору та вивозу ТПВ підтверджується двосторонніми актами виконаних робіт (наданих послуг).

Працівниками Головного управлінням ДФС у Львівській області не враховано, що значні об`єми ТПВ, зібраних від населення та підприємств, розміщених на території міста Львів та Львівської області (копії актів наданих послуг, згідно з яких ТОВ «Аве Львів» виконавець) вивезено власним транспортом ТОВ «Аве Львів» до перевантажувальної станції у м. Львові по вул. Північній (що підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів та маршрутками, копії яких також надавалися до перевірки), а потім, згідно з умовами оспорюваних договорів, контрагентами-перевізниками транспортувалися з перевантажувальної станції до полігонів побутових відходів, розміщених на території Дніпропетровської області.

Вказана обставина додатково підтверджується даними «Журналу перевезень перевантажувальної станції», у якому відображено інформацію щодо: дати завантаження; номеру товарно-транспортної накладної; даних про особу перевізника; реквізитів державних номерних знаків транспортних засобів, що здійснюють перевезення; об`єму ТПВ завантаженого на авто, даних про особу водія та його особистий підпис, а також щодо планового місця розвантаження. При цьому, дані внесено до «Журналу перевезень перевантажувальної станції» повною мірою відповідають даним, відображеним у товарно-транспортних накладних, згідно яких здійснюватися оспорювані перевезення.

Зменшуючи податковий кредит скаржнику на загальну суму 2 004 406,60 грн. посадовими особами контролюючого органу також не було враховано приписи пункту 198.6 статті 198 ПК України згідно з яким: не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими окладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом» суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до Податкового кредиту.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що суми податкового кредиту ТОВ «Аве Львів» за відповідні звітні податкові періоди повністю підтверджені належним чином оформленими та зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, які відповідно до вищевказаних правових норм підтверджують придбання послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності товариства.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 30.11.2017 року № , № , № , колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 30.11.2017 року № , № , № прийнято податковим органом на підставі результатів проведеної позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Аве Львів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 10.11.2017 року № 1955/13-01-14-10/33951598, відповідно до висновків якого встановлено, що ТОВ «Аве Львів» завищено витрати, які включено до складу вартості отриманих послуг в 1 кварталі 2017 року на 16 151 900,00 грн. та в 2 кварталі 2017 року на 4 499 000,00 грн., за рахунок зайво включених до їх складу послуг з перевезення ТПВ, суб`єктами господарювання-перевізниками, згідно з товарно-транспортними накладними, які містять відбитки печаток ТОВ «Теремор» та ТОВ «Аралія Груп» (як отримувачів ТПВ), які не є підприємствами, що проводять діяльність з утилізації та захоронення побутових відходів та не мають у власності чи на праві користування полігонів інших відповідних виробничих потужностей.

При цьому, вказано, що оскільки підприємства ТОВ «Теремор», ТОВ «Аралія Груп» та ТОВ «Інноваційна фінансова група», які отримували від ТОВ «Аве Львів» на утилізацію, захоронення та перевезення ТПВ у Дніпропетровській області, мають ознаки фіктивності, то відсутній факт надання ТОВ «Аве Львів» його контрагентами-перевізниками послуг перевезення ТПВ з міста Львова до Дніпропетровської області з метою їх захоронення.

З цих самих підстав, контролюючим органом зменшено позивачу податковий кредит за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року на загальну суму 1 700 646,00 грн.

Окрім зазначеного, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ Податкового кодексу України.

Пунктом 3 Національного П(с)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» визначено, що витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Згідно з підпунктами 5, 6 П(с)БО 16 «Витрати», витрати відображаються в бухгалтерському обліку із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181. пункт 14.1. статті 14 ПК України).

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як зазначено судом вище, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ який містить відомості про господарську операцію.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення платником витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Окрм зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що судом встановлено, що під час проведення перевірки контролюючим органом ТОВ «Аве Львів» надано усі первинні документи для підтвердження формування витрат в 1 кварталі 2017 року в сумі 16 151 900,00 грн. та в 2 кварталі 2017 року в сумі 4 499 000,00 грн. і податкового кредиту у сумі 1 700 646,00 грн. в оспорюваних правовідносинах, які підтверджують придбання послуг з перевезення, сортування, утилізації та захоронення ТПВ, оплату їх вартості, оприбуткування, та які були оформлені в результаті фактичного здійснення господарських операцій.

Так, позивачем до податкового кредиту за період січень-червень 2017 року включено ПДВ на суму 1 311 813,00 грн., сплачене в ціні послуг, та до складу витрат, протягом періоду перевірки включено витрати на загальну суму 18 985 900,00 грн. з придбання послуг перевезення ТПВ з перевантажувальної станції у м. Львові по вул. Північній до полігонів побутових відходів, розміщених на території Дніпропетровської області, укладених із контрагентами-перевізниками, основними з яких є СФГ «Відродження» (згідно з договором від 04.04.2017 року №04/04/2017), ФОП ОСОБА_32 (договір від 17.03.2017 року №17/03/2017), ТОВ «Автотранс» (договір від 09.08.2016 року №09/08/2016), ФГ «Агро Захід Буг» (договір від 01.07.2016 року №01/07/2016-ф), ТОВ «Галзернотрейд» (договір від 15.06.2016 року №15/06/16), ТОВ «Геосан» (договір від 23.06.2016 року №б/н), ФОП ОСОБА_9 (договір від 14.09.2016 року №14/09/2016-т), ФОП ОСОБА_10 (договір від 07.10.2016 року №07/10/16-д), ТОВ «Запоріжзернотранс» (договір від 01.09.2016 року №01/09/2016-з), ТОВ «Інноваційна фінансова група» (договір від 07.11.2016 року №07/11/2016-а), ФОП ОСОБА_11 (договір від 22.11.2016 року №22/11/2016-к), ТОВ «Натан Транс» (договір 21.09.2016 року №21/09/2016-н), ФОП ОСОБА_12 (договір від 03.07.2016 року №03/07/2016-с), ФОП ОСОБА_13 (договір від 20.10.2016 року №20/10/2016-с), ФОП ОСОБА_7 (договір від 30.08.2016 року №30/08/2016-с), ТОВ «Транк Транс Україна» (договір від 24.06.2016 року №48п/16), ТОВ «Транс Компані» (договір від 01.06.2016 року №010616-125), ФОП ОСОБА_14 (від 03.09.2016 року №03/09/2016-т), ТОВ «УА Транс» (договір від 27.09.2016 року №484), ФОП ОСОБА_33 (договір від 07.11.2016 року №7/11/2016-б), ФОП ОСОБА_34 (договір від 07.12.2016 року №07/12/2016-б), СФГ «Воля» (договір від 20.10.2016 року №20/10/2016-в), ФОП ОСОБА_17 (договір від 21.06.2016 року №21/06/2016-г), ФОП ОСОБА_18 (договір від 03.08.2016 року №03/08/2016-г), ФОП ОСОБА_19 (договір від 12.07.2016 року №12/07/2016-д), ФОП ОСОБА_3 (договір від 25.07.2016 року №25/07/2016-з), ФОП ОСОБА_21 (договір від 19.08.2016 року №19/08/16), ФОП ОСОБА_22 (договір від 10.06.2016 року №1), ФОП ОСОБА_35 (договір від 11.08.2016 року №11/08/2016-к), ФОП ОСОБА_25 (договір від 12.10.2016 року №12/10/2016-п), ФОП ОСОБА_36 (договір від 14.06.2016 року №14/06/2016), ФОП ОСОБА_6 (договір 11.10.2016 року №11/10/2016-п), ПП «РДС» (договір від 03.10.2016 року №03/10/16), ФОП ОСОБА_28 (договір від 10.06.2016 року №1), ФОП ОСОБА_29 (договір від 20.10.2016 року №20/10/2016-с), ФОП ОСОБА_31 (договір від 26.08.2016 року №26/08/2016-к), ФОП ОСОБА_37 (договір від 06.09.2016 року №06/09/2016-ц).

Згідно з умовами вказаних договорів, сторонами визначено, що контрагенти-перевізники взяли на себе обов`язок надати послуги з перевезення вантажу за затвердженим маршрутом, а ТОВ «Аве Львів», як замовник, зобов`язалося сплатити таке перевезення. Підтвердженням факту здійснення перевезення вантажу є оригінал товарно-транспортної накладної з відміткою одержувача вантажу і акт наданих послуг, підписаний уповноваженими особами сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій з перевезення ТПВ, згідно з вище перерахованими договорами з надання транспортних послуг, до перевірки, як в якості додатків до позовної заяви, позивачем надано: заявки на перевезення вантажу, акти наданих послуг, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні документи.

Подані ТОВ «Аве Львів» первинні документи містять необхідні реквізити, передбачені статтею 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами і доповненнями), а саме: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської діяльності, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що платником податків надано до перевірки всі документи, надання яких зумовлено ПК України.

Щодо посилання у акті перевірки, як підстави для зменшення оспорюваних сум витрат та податкового кредиту, на відсутність у ТОВ «Аве Львів» копій технічних паспортів на транспортні засоби, які залучалися до перевезення ТПВ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості зазначених вище посилань, оскільки відповідні технічні паспорти на транспортні засоби знаходяться у власників цих вантажівок, тобто перевізників. В той же час, ні норми Податкового кодексу Україні, ні положення (стандартів) бухгалтерського обліку право платника на формування витрат та податкового кредиту не ставлять в залежність від наявності у платника копій технічних паспортів на транспортні засоби контрагентів-перевізників.

Позивач є суб`єктом господарювання, який спеціалізується на збиранні від населення та підприємств міста Львів та Львівської області, вивезенні та видаленні твердих побутових відходів. Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є саме збирання безпечних відходів (КВЕД 38.11).

В результаті надання населенню та підприємствам послуг по збору та вивозу відходів (ТПВ) у період з січня по червень 2017 року ТОВ «АВЕ Львів» отримано та задекларовано дохід на загальну суму 57 256 105,00 грн. (відповідно до стор. 5 Акту перевірки щодо повноти відображення доходів порушень контролюючим органом не встановлено).

Працівниками Головного управлінням ДФС у Львівській області помилково не враховано, що значні об`єми ТПВ зібраних від населення та підприємств розміщених на території міста Львів та Львівської області (копії актів наданих послуг, відповідно до яких ТОВ «АВЕ Львів» - виконавець, надавалися до перевірки) реально були вивезені спочатку власним транспортом ТОВ «Аве Львів» до перевантажувальної станції у м. Львові по вул. Північній (підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів та маршрутками, копії яких також надавалися до перевірки), а потім згідно умов оспорюваних договорів контрагентами-перевізниками транспортувалися з перевантажувальної станції до полігонів побутових відходів, розміщених на території Дніпропетровської області.

Вказана обставина додатково підтверджується даними «Журналу перевезень перезавантажувальної станції», який відображає інформацію щодо: дати завантаження; номеру товарно-транспортної накладної; даних про особу перевізника; реквізитів державних номерних знаків транспортних засобів, що здійснюють перевезення; об`єму ТПВ завантаженого на авто, даних про особу водія та його особистий підпис, а також щодо планового місця розвантаження. При цьому наголошуємо, що дані внесені до «Журналу перевезень перевантажувальної станції» повною мірою відповідають даним відображеним у товарно-транспортних накладних, згідно з якими здійснювалися оспорювані перевезення.

Зменшуючи податковий кредит скаржнику на загальну суму 1 700 646,00 грн. посадовими особами контролюючого органу також не враховано приписи пункту 198.6 статті 198 ПК України згідно з яким: не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У даному випадку суми податкового кредиту ТОВ «Аве Львів» за відповідні звітні податкові періоди повністю підтверджені належним чином оформленими та зареєстрованими у Єдиного реєстру податкових накладних податковими накладними, які відповідно до вищевказаних правових норм підтверджують придбання послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності товариства.

Щодо послання відповідача в Акті перевірки стосовно завищення ТОВ «Аве Львів» витрат на суму 1 872 500 грн. та податкового кредиту на суму 374 500 грн. по взаємовідносинах із ТОВ «Аралія груп», витрат на суму 365 000,00 грн. та податкового кредиту на суму 73 000,00 грн. по взаємовідносинах із ТОВ «Теремор» та витрат на суму 230 000,00 грн. та податкового кредитку на суму 42 666,67 грн. по взаємовідносинам із ТОВ «Інноваційна фінансова група» з тих підстав, що нібито вказані суб`єкти господарювання мають ознаки фіктивності: відсутні за місцезнаходженням, не мають необхідної кількості трудових ресурсів та основних засобів, у них відсутні у власності чи праві користуванні полігони, колегія суддів зазначає наступне

Так, зазначені вище посилання є необгрунтованити та вказує, що поза увагою контролюючого органу залишилося й те, що факт здійснення господарських операцій між ТОВ «Аве Львів» та його контрагентами - ТОВ «Аралія груп», ТОВ «Теремор» та ТОВ «Інноваційна фінансова група», підтверджується належним чином оформленими та наданими до перевірки первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, зокрема:

- по контрагенту ТОВ «Аралія груп» - договором про надання послуг по розміщенню та захороненню побутових відходів від 03.10.2016 року, актами наданих послуг, податковими накладними та платіжними документами;

- по контрагенту ТОВ «Теремор» - договором про надання послуг із сортування та утилізації твердих побутових відходів від 05.04.2017 року № 050417-Т, актами наданих послуг, податковими накладними та платіжними документами;

- по контрагенту ТОВ «Інноваційна фінансова група» - договором про надання послуг по захороненню побутових відходів від 13.09.2016 року № 13/09/2016 та договором 07.11.2016 року № 07/11/2016-а, актами надання послуг, податковими накладними та платіжними документами.

Зазначені первинні документи містять всі необхідні реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» для такого типу документів, а тому мають юридичну силу та доказовість.

Також з метою підтвердження реального характеру вказаних господарських операцій по розміщенню та захороненню побутових відходів скаржником до перевірки надано первинні документи на придбання послуг перевезення ТПВ (договори, ТТН, акти надання транспортних послуг, податкові накладні, платіжні документи), які складено за наслідком фактичного надання транспортних послуг з перевезення вантажу та за участі третіх осіб-перевізників, що додатково підтверджує факт переміщення ТПВ від ТОВ «Аве Львів» до місця їх подальшого захоронення.

В абзаці 11 стор. 16 Акту перевірки вказано, що проведеною перевіркою документів наданих товариством та СУ НП України у Львівській області встановлено нібито відсутність актів виконаних робіт/наданих послуг по контрагенту позивача ТОВ «Інноваційна фінансова групі» на загальну суму 276 000 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 46 000,00 грн., однак ця інформація повністю спростовується даними протоколів обшуку Слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області від 28.03.2017 року, де серед переліку знайдених та вилучених документів значиться акти надання транспортних послуг по ТОВ «Інноваційна фінансова група» (див. поз. 106 протоколу обшуку).

Крім того, позивачем у якості додатку до письмових заперечень на Акт перевірки від 17.11.2017 року, надано контролюючому органу копії актів виконаних робіт/наданих послуг по контрагентах ТОВ «Інноваційна фінансова група» та ТОВ «Теремор», які помилково значилися у акті перевірки, як відсутні.

Окрім того, висновки відповідача - 1 у Акті перевірки ґрунтуються й на тому, що контрагенти позивача - ТОВ «Аралія груп», ТОВ «Теремор» та ТОВ «Інноваційна фінансова група», відсутні дозволи на здійснення операцій у сфері з поводження відходами. Однак, ТОВ «Інноваційна фінансова група» своїм листом № 161/17/1 від 27.10.2017 року (копія надавалася у якості додатку до письмових заперечень на висновки акту перевірки) підтверджує факт здійснення господарської діяльності у сфері збирання та вивезення відходів на полігони побутових відходів та наголошує, що його основним видом діяльності згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є оптова торгівля відходами та брухтом (код КВЕД 46.77). При цьому повідомляє про наявність у ТОВ «Інноваційна фінансова група» ліцензії Міністерства охорони навколишнього середовища №АВ 433754 від 14.05.2009 року про збирання заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини, ліцензію від 06.08.2013 року АЕ№273695, договорів на використання сміттєзвалищ (в тому числі з метою сортування та утилізації відходів) та власних транспортних засобів для перевезення ТПВ.

Щодо посилання у акті перевірки на відсутність спеціальних дозволів (ліцензій) у ТОВ «Аралія груп» та ТОВ «Теремор», колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказана обставина не може слугувати підставою для донарахування ТОВ «Аве Львів» додаткових грошових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ. Адже, при укладенні договорів про надання послуг по захороненню побутових відходів із певними суб`єктами господарювання ТОВ «Аве Львів» не зобов`язано перевіряти наявність у таких суб`єктів спеціальних дозволів на здійснення операцій у сфері з поводження відходами. Податковим законодавством такого обов`язку не визначено.

Сама ж можлива відсутність у ТОВ «Аралія груп» та ТОВ «Теремор» спеціальних дозволів не є доказом нереальності операцій з надання послуг із сортування та утилізації твердих побутових відходів, оскільки специфіка підприємницької діяльності передбачає можливість виконання такими підприємствами взятих на себе обов`язків із наступним залученням на підставі цивільно-правових договорів третіх осіб, які мають спеціальні дозволи та володіють необхідними потужностями.

Щодо посилання контролюючого органу, як на підставу для зменшення валових витрат та податкового кредиту ТОВ «Аве Львів», на те, що нібито контрагенти - ТОВ «Аралія груп», ТОВ «Теремор» та ТОВ «Інноваційна фінансова група», відсутні за місцезнаходженням, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані вище посилання є необґрунтованими, оскільки можлива їх відсутність за юридичною адресою жодним чином не спростовує реальність виконання послуг з перевезення, сортування та утилізації ТПВ. Адже можлива зміна місцезнаходження юридичної особи не тягне за собою недійсність всіх правочинів, які нею вчинялися з моменту державної реєстрації та сама по собі не може свідчити, що ці правочини укладено без мети настання реальних правових наслідків.

Частинами другою та четвертою статті 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

Вищим адміністративним судом України (в ухвалі від 08.11.2017 року по справі № 820/8258/15; в ухвалі від 06.09.2017 року по справі № 813/566/15; в ухвалі від 19.06.2013 року по справі № 2а-6255/12/2070) наголошено, що «ПК України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи».

Щодо посилання у акті перевірки на наявність в провадженні Слідчого управління ГУ Національної поліції України у Львівській області кримінального провадження № 0000004, в межах якого 02.06.2017 року громадянину ОСОБА_38 , нібито за фактом придбання ним підприємства з ознаками «фіктивності» ТОВ «Теремор», оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Водночас, наразі цим досудовим розслідуванням не встановлено вини ТОВ «Аве Львів» у будь-якому кримінальному правопорушенні, вирок суду - відсутній, з огляду на що, судом не беруться до уваги вказані доводи відповідача-1.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судова практика свідчить про те, що сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язання платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, усі первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій надані податковому органу.

Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що контролюючим органом отримано від позивача під час перевірок усі необхідні та достатні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що не заперечується самим відповідачем-1 у Актах перевірки, але, відповідачем залишено без належної уваги такі первинні документи платника податків, не надавши їм оцінки чи аналізу, натомість, надано перевагу вторинній інформації, а саме, інформації про ймовірні порушення законодавства контрагентами платника податків, які у жодному разі не можуть спростувати доводи відсутності у позивача права на податковий кредит.

Таким чином, судом встановлено, що доводи та висновки відповідача-1 базуються лише на припущеннях та не мають під собою жодного документального підґрунтя або мотивування.

Отже, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем підтверджено первинними документами реальність спірних господарських операцій за взаємовідносинами із контрагентами; дотримано всіх умов отримання податкового кредиту та формування витрат; підтверджено прояв належної обачності при виборі контрагентів.

Щодо Актів перевірки слід підкреслити, що пунктами 4, 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772 (є чинним) визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, висновки контролюючого органу мають базуватися за результатами проведеної перевірки безпосередньо на підставі дослідження наданих первинних документів, тим паче, що платником податку були пред`явлені необхідні первинні документи, які є підставою для належного формування складу податкового кредиту.

Натомість, податковий орган не посилається навіть на результати перевірки контрагентів, а наводить, як докази нереальності операцій лише податкову інформацію, повністю ігноруючи первинні документи платника податку у їх сукупності та взаємозв`язку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, №, №, №, №, №, винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Львівській області Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів».

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги №5718/6/199-99-11-01-0125 від 16.02.2018 року, прийнятого Державною фіскальної служби України Товариству з обмеженою відповідальністю «Аве Львів», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 ПК України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Згідно з підпунктами 56.2-56.3 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 56.6 статті 56 ПК України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем подано до ДФС України скаргу від 15.12.2017 року №1789 на податкові повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, № та №, яка надійшла до ДФС України 22.12.2017 року, та скаргу від 15.12.2017 року №1790 на податкові повідомлення-рішення від 30.11.2017 року №, №, №, що надійшла до ДФС України 22.12.2017 року.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Рішенням ДФС України від 09.01.2018 року №485/6/99-99-11-01-01-25 продовжено строк розгляду скарги ТОВ «Аве Львів» на податкові повідомлення-рішення від до 19.02.2018 року включно.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 16.02.2018 року №5718/6/99-99-11-01-01-25 залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а скарги - без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, до адміністративного суду кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливості реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо по-перше, такі рішення прийнято суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

На підставі ивще зазначеного, колегія суддів приходит до висновку, що оскаржуване позивачем рішення Державної фіскальної служби України від 16.02.2018 року №5718/6/99-99-11-01-01-25, яким залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а скарги - без задоволення, саме по собі не несе жодних юридичних наслідків для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього обов`язку, відтак, рішення ДФС України не порушує права та інтереси позивача.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, водночас, відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 16.02.2018 року №5718/6/199-99-11-01-0125.

Крім цього, відповідно до правил ст. 139 КАС України, у відповідності до п.п.2. п.3 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент звернення з апеляційною скаргою) ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду - 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.01.2020 року становив - 2 102, 00 грн.

При зверненні до адміністративного суду заявлено сім вимог майнового характеру.

Так, за подання апеляційної скарги сума судового збору становити - 31 530, 00 грн. = 19 856 192, 15 грн. (ціна позову) * 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб * 150 %.

На підставі зазначеного вище, загальна сума, що підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Львівській області до спеціального фонду Державного бюджету України, за подачу апеляційної скарги на рішення суду, становить - 31 530, 00 грн.

Щодо клопотання Головного управління ДПС у Львівській області щодо повернення надміру сплачених грошових коштів у справі на вимогу суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила ухвалою суду в разі закриття (припинення) проваджена у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Так, відповідно до платіжного доручення №769 від 23 грудня 2019 року відповідачем 1 сплачено суму судового збору, яку просить повернути останній у розмірі 449 407, 50 грн.

Проте, колегія суддів звертає увагу а те, що реквізитами Шостого апеляційного адміністративного суду є: отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - UA1026007, код класифікації доходів бюджету - 22030101, __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Шостий апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

Згідно до платіжного доручення №769 від 23 грудня 2019 року суму у розмірі 449 407, 50 грн. сплачено на рахунок отримувача - НОМЕР_2, замість - рахунок отримувача - НОМЕР_1 .

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Львівській області щодо повернення надміру сплачених грошових коштів у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 195, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року - без змін.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 31 530, 00 грн. (стягувач: Державна судова адміністрація України; отримувач: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача: UA1026007; код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 жовтня 2020 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль