Справа № 620/1533/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1533/20 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА
Іменем України

19 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 51261,63 грн

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з відповідача належить стягнути спірний розмір завданої майнової шкоди.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.03.2015 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 55 старшого прапорщика ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 22.04.2017 № 91 у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом нестачі 3 (трьох) комплектів автомобільних шин 14.00*20, виявленої під час здачі посади командира евакуаційного взводу евакуаційної роти ремотно-відновлювального батальйону.

За результатами службового розслідування за шкоду, завдану державі в особі військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), пов`язану з втратою 3 (трьох) комплектів автомобільних шин 14.00*20, отриманих згідно накладної № 83 від 06.03.2017 колишнього командира евакуаційного взводу евакуаційної роти ремотно-відновлювального батальйону старшого прапорщика ОСОБА_1 відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243 від 23.06.1995, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 51796,80 грн, про що складено акт службового розслідування, затвердженого командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 24.04.2017 та видано наказ від 24.04.2017 № 448 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 100 від 05.05.2017 старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України (по закінченню контракту).

Під час звільнення з військової служби з грошового забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 утримано 535,17 грн. Залишок до утримання згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 301 від 22.04.2020 становить 51261,63 грн.

З метою досудового врегулювання спору Військовою частиною НОМЕР_1 направлена претензія за № 1074 від 23.04.2020 до нового місця служби старшого прапорщика ОСОБА_1

24.04.2020 військова частина НОМЕР_1 отримали лист військової частини НОМЕР_3 від 24.04.2020 № 146 з копією аркуша бесіди зі старшим прапорщиком ОСОБА_1 з відмовою про добровільне відшкодування шкоди завданій державі під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що питання про відшкодування матеріальної шкоди військовослужбовцями, притягнутими до матеріальної відповідальності в період проходження ними військової служби, вирішується в безспірному порядку шляхом виконання нотаріусом виконавчого напису. Проте, доказів, які б свідчили про відмову нотаріуса у вчиненні виконавчого напису щодо стягнення з відповідача зазначеної матеріальної шкоди, матеріали справи не містять.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Пунктами 1, 4 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), передбачено, що це положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Відповідно до пункту 32 Положення на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При цьому, пунктом 3.2 Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 7 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, подається довідка командира (начальника) військової частини про суму заборгованості, що підлягає стягненню.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування заподіяної державі шкоди особами, які притягнуті до матеріальної відповідальності та звільненні з військової служби, здійснювалося на підставі виконавчого напису нотаріуса, а не шляхом звернення до суду із відповідним позовом про стягнення такого відшкодування.

Крім того, безпідставним є посилання позивача на пункт 31 Положення, оскільки ним визначений порядок притягнення до відповідальності у разі звільнення особи з військової служби до прийняття рішення про стягнення заподіяної шкоди, проте у даному випадку позивача звільнено 05.05.2017, тобто після прийняття рішення про відшкодування коштів 24.04.2017.

На час звернення позивача до суду із позовом, що розглядається у даній справі, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначав Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX).

Беручи до уваги, що на час звернення позивача до суду, відповідач проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 , що не заперечується учасниками сторонами, то суд апеляційної інстанції наголошує на положеннях частини першої статті 11 цього Закону, якими передбачено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Таким чином, враховуючи наведене вище правове регулювання, стягнення відшкодування завданої державі матеріальної шкоди, у даному випадку, не може здійснюватися у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів наголошує на тому, що позивач не набув право на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача коштів завданої державі матеріальної шкоди, а відтак підстави для судового розгляду даного спору відсутні.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, оскільки у даній справі вимоги стосуються виключно відшкодування шкоди та не пов`язані із вирішенням публічно-правового спору, то такі вимоги за наявності у позивача відповідного права на пред`явлення позову можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у широкому розумінні у світлі частини третьої статті 124 Конституції України, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки законом не визначено право позивача на звернення до адміністративного суду із вимогами про стягнення з відповідача коштів (враховуючи, що звільнення відповідача відбулося після прийняття рішення про притягнення до матеріальної відповідальності та оскільки на даний час відповідач проходить службу), то колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року.

Провадження у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов