Справа № 460/1711/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1711/19 пров. № А/857/8246/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Гром І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 460/1711/19 (головуючий суддя Дорошенко Н. О., м. Рівне, повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року) за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року Рівненським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Головного управління ДФС у Рівненській області (правонаступник - Головне управління ДПС у Рівненській області) до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 277243,21 грн, а саме: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 255459,11 грн, військовий збір в розмірі 21274,10 грн, адміністративний штраф у розмірі 510 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що у ОСОБА_1 існує податковий борг в розмірі 277243,21 грн. Дана заборгованість виникла за результатами донарахованих штрафних санкцій за актом перевірки 2019 року та нарахованої пені за борг минулих років. У зв`язку з несплатою узгодженої суми податкових зобов`язань в добровільному порядку протягом встановлених ст. 57 ПК України строків заборгованість набула статусу податкового боргу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в сумі 277243,21 грн та зобов`язано перерахувати: податок на доходи фізичних осіб у розмірі 255459,11 грн; військовий збір у розмірі 21274,10 грн; адміністративний штраф у розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що на момент відкриття провадження у справі відповідач перебував за кордоном, а отже він не міг подати відзив чи зустрічну позовну заяву. Головним управлінням ДПС у Рівненській області було проведено перевірку дотримання ОСОБА_1 податкового законодавства та складено акт перевірки від 22.11.2018 № 2551/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , однак рішення про проведення перевірки відповідачу не вручалось, що вказує на її незаконність. Як наслідок даний акт перевірки не може слугувати підставою для складання податкових повідомлень-рішень. Податкова вимога форми Ф від 20.02.2019 № 3522-50 надіслана відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 ніколи не проживав та не був там зареєстрований за цією адресою. Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з розміром нарахованої податковим органом пені.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлено прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

15.10.2020 апеляційним судом зареєстровано клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про перенесення розгляду справи на інший час, оскільки у частини представників позивача діагностовано захворювання, двоє працівників знаходяться на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи, заявлене клопотання, суд приходить до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Головне управління ДПС у Рівненській області є територіальним органом ДПС України, який має право здійснювати добір кадрів, необхідних для виконання покладених на нього функцій.

Таким чином, перебування на лікарняному двох працівників не може бути підставою для відкладення судового засідання, адже контролюючий орган має штат працівників, яким може бути доручено представництво територіального управління ДПС в судовому засіданні.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що для даної категорії публічно-правових спорів встановлення обставин, що мають значення для справи, відбувається на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.

При цьому, відповідно до приписів частин 2 і 3 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а при необхідності надання усних пояснень для роз`яснення встановлених обставин суд вправі додатково викликати цих осіб.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення заявленого клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що на підставі акту перевірки від 22.11.2018 № 2551/17-00-13-04/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення форми Р від 09.01.2019 № , яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання на доходи фізичних осіб на суму 236561,24 грн.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області нараховано ОСОБА_1 пеню в сумі 18727,87 грн за несвоєчасне погашення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб. Наведене підтверджується розрахунком боргу ОСОБА_1 по платежах до бюджету від 10.07.2019.

На підставі акту перевірки від 22.11.2018 № 2551/17-00-13-04/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення форми Р від 09.01.2019 №, яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання з військового збору на сумі 19713,44 грн.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області нараховано ОСОБА_1 пеню в сумі 1560,66 грн за несвоєчасне погашення податкових зобов`язань з військового збору. Наведене підтверджується розрахунком боргу ОСОБА_1 по платежах до бюджету від 10.07.2019.

На підставі акту перевірки від 22.11.2018 № 2551/17-00-13-04/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення форми ПС від 09.01.2019 №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 510 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення було надіслано Головним управлінням ДПС у Рівненській області ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14).

ОСОБА_1 не оскаржено вищевказані податкові повідомлення-рішення ні в адміністративному ні в судовому порядку.

З метою погашення відповідачем податкового боргу Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу форми Ф від 20.02.2019 № 3522-50 на суму 277243,21 грн. Дана вимога 25.02.2019 отримана ОСОБА_1 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

ОСОБА_1 не оскаржено вищевказану податкову вимогу ні в адміністративному ні в судовому порядку, а тому вона набула статусу узгодженої.

Згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , станом на 04.07.2019 в останнього існує податковий борг в сумі 277243,21 грн (255459,11 грн податок на доходи фізичних осіб, 21274,10 грн військовий збір, 510 грн адміністративний штраф та інші санкції) (а.с. 10-12).

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Статтею 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пункт 95.1 статті 95 ПК України встановлює, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Виходячи з наведеного вище, податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Нормами Податкового кодексу України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Судом першої інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи.

Суд першої інстанції при вирішенні справи правильно виходив з того, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення: форми Р від 09.01.2019 № , яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання на доходи фізичних осіб на суму 236561,24 грн; форми Р від 09.01.2019 №, яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання з військового збору на сумі 19713,44 грн; форми ПС від 09.01.2019 №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 510 грн. Крім того, Головним управлінням ДПС у Рівненській області нараховано ОСОБА_1 пеню в сумі 18727,87 грн за несвоєчасне погашення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та в сумі 1560,66 грн за несвоєчасне погашення податкових зобов`язань з військового збору.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 оскаржено не було, а відтак податкові зобов`язання набули статусу узгоджених. У зв`язку з несплатою податкових зобов`язань в добровільному порядку вони набули статусу податкового боргу.

Як уже зазначалось вище, з метою погашення відповідачем податкового боргу Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу форми Ф від 20.02.2019 № 3522-50 на суму 277243,21 грн. Дана вимога 25.02.2019 отримана ОСОБА_1 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення та не була оскаржена.

Таким чином, враховуючи наявність податкового боргу у ОСОБА_1 , що підтверджено матеріалами справи, а також враховуючи дотримання контролюючим органом порядку стягнення боргу ( ОСОБА_1 направлено податкову вимогу), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 277243,21 грн.

Щодо твердження апелянта про те, що суд першої інстанції помилково вважав суму нарахованої ОСОБА_1 пені узгодженою не провівши перерахунок, слід зазначити, що предметом позову є стягнення податкового боргу, натомість правомірність визначення контролюючим органом ОСОБА_1 грошового зобов`язання не є предметом доказування у цій справі.

Щодо твердження апелянта про те, що акт перевірки від 22.11.2018 № 2551/17-00-13-04/ НОМЕР_1 є незаконним, оскільки рішення про проведення перевірки відповідачу не вручалось, слід зазначити, що ОСОБА_1 не оскаржував у встановленому порядку результати проведеної перевірки, зокрема винесені за її результатом податкові повідомлення-рішення, а отже такі податкові повідомлення-рішення є узгодженими.

Щодо твердження апелянта про те, що податкова вимога форми Ф від 20.02.2019 № 3522-50 надіслана ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак він ніколи не проживав та не був там зареєстрований за цією адресою, слід заначити, що на повідомленні про вручення є відмітка про особисте отримання поштового відправлення ОСОБА_1 25.02.2019 (а.с. 13).

Щодо твердження апелянта про те, що він перебував за кордоном протягом 13.02.2019 - 21.04.2019, а тому не міг 25.02.2019 особисто отримати податкову вимогу форми Ф від 20.02.2019 № 3522-50, слід зазначити, що 24.06.2020 адвокат апелянта Негрей О. М. ознайомився з матеріалами справи № 460/1711/19 (а.с. 68).

Згідно статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Таким чином, з моменту ознайомлення з матеріалами справи (24.06.2020) адвокатом відповідача Негреєм О. М., Іванько О. В. дізнався про податкову вимогу форми Ф від 20.02.2019 № 3522-50, однак не скористався правом оскаржити її ні в адміністративному ні в судовому порядку, а тому вона набула статусу узгодженої.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі Бочаров проти України, п. 53 рішення в справі Федорченко та Лозенко проти України, п. 43 рішення в справі Кобець проти України, при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення поза розумним сумнівом. Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Згідно з частинами 1, 2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа РуїзТоріха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 460/1711/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 19.10.2020