Справа № 280/4979/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 жовтня 2020 року Справа № 280/4979/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби в Запорізькій області (вул. Космічна, буд. 40, м. Запоріжжя, 69027) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000758 від 15.07.2020 року, винесену Комунарським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.203-1 КУпАП;

визнати протиправним та скасувати Рішення про заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 10 років до 29.08.2032 року, прийняте Комунарським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 15.07.2020 року;

визнати протиправними дії посадових осіб Комунарського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області щодо вилучення у громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019 року та зобов`язати повернути її власнику.

Ухвалою суду від 28.07.2020 позовну заяву у справі № 280/4979/20 залишено без руху та наданий позивачу строк 10 днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 10.08.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 07.09.2020.

В судовому засіданні 07.09.2020 було оголошено перерву до 08.10.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.07.2020 відповідачем було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення відносно гр. Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203-1 КУпАП, а саме за умисне невиконання рішення державного органу про заборону вїзду в Україну, та накладено штраф у розмірі 5100 грн. Окрім того, 15.07.2020 відповідачем відносно позивача прийнято рішення про заборону вїзду в Україну строком на 10 років, а саме до 29.08.2032. Із винесеною постановою та прийнятим рішення позивач не згодний, вважає їх протиправними, передчасними, а також прийнятими з порушенням діючого законодавства, з наступних причин.

Так, Позивач є громадянином Республіки Азербайджан, та вперше прибув в Україну 27.12.2018 року, після чого, протягом 2019 року систематично відвідував Україну. 12.02.2019 року Позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 від 19.02.2020 року, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області та має офіційно зареєстроване місце проживання особи за адресою: АДРЕСА_2 . 21.08.2019 року ГУДМС у Дніпропетровській області видало позивачу у встановленому порядку Посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019 року, яка наразі дійсна до 20.08.2020 року.

Так, 15.07.2020 року у період часу приблизно з 11 до 12 години працівники Відповідача спільно з працівниками правоохоронних органів затримали Позивача на території Комунарського району м. Запоріжжя та доставили його до приміщення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області. Для підтвердження встановлення особи позивач надав свої документи, а саме паспорт громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданий 22.11.2018 року на його ім`я, та дійсну Посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019 року, на підтвердження законності свого перебування на території України. Відповідач вважає, що позивач є іншим громадянином Республіки Азербайджан на ім`я ОСОБА_3 , якому Рішенням Відповідача від 29.08.2017 року заборонено в`їзд в Україну строком на п`ять років до 29.08.2020 року, умисно не виконує його шляхом в`їзду на територію України 13.08.2019 року під зміненим ім`ям. При притягненні до адміністративної відповідальності позивачу не було розяснено його процесуальні права та обовязки, не залучено перекладача та захисника, не встановлено його особу належним чином. До протоколу про адміністративне правопорушення долучено лише копія паспорту позивача та копія паспорту громадянина Республіки Азербайджан на ім`я ОСОБА_3 , а також рішення про заборону вїзду на територію України і рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя про його примусове видворення від 29.08.2017, що свідчить про відсутність належної перевірки ідентичності особи позивача та громадянина Республіки Азербайджан на ім`я ОСОБА_3 . Відповідно до наявних у паспорті позивача відміток про перетин державного кордону України, вперше в Україну він прибув не 13.08.2019 року, як вказує Відповідач, а 27.12.2018 року, після чого систематично відвідував Україну і навіть уклав шлюб з громадянкою України, який наразі є чинним, після чого на законних підставах отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Крім того, під час провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідачем було вилучено документи, а саме посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019, що суперечить нормам КУпАП. Просить позов задовольнити.

Відповідач 31.08.2020 надав до суду відзив на позовну заяву. Із позовними вимогами не згодний, оскільки 15.07.2020 року до Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області співробітниками Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області спільно із співробітниками Служби безпеки України в Запорізькій області та співробітниками Бердянського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, був запрошений громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для з`ясування питання законності його перебування на території України. Під час проведення співбесіди з запрошеною особою, на підставі проведеної перевірки громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявними обліками Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було встановлено, що ОСОБА_1 та громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одна й та сама особа.

25.03.2016 року Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий 01.05.2009 року, терміном дії до 29.04.2019 року, було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, виконати яке ОСОБА_3 зобов`язався до 24.04.2016 року, але не виконав вказане рішення.

У зв`язку із невиконанням вказано вище рішення, Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області до Комунарського районного суду міста Запоріжжя було подано позов про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Азрбайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 29.08.2017 року було задоволено.

На підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був заборонений подальший в`їзд в Україну у період з 29.08.2017 по 29.08.2022 рр.

Вказане рішення, а саме про примусове видворення за межі України, громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виконано.

Зазначає, що були всі підстави вважити, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за межами України, змінив свої анкетні дані, а саме своє прізвище, ім`я та по батькові на «Агаєв ОСОБА_4 », отримав новий закордонний паспорт для виїзду за кордон та, в порушення вимог законодавства України щодо заборони в`їзду на територію України, здійснив в`їзд на територію України за паспортом НОМЕР_3 , виданому Республікою Азербайджан 22.11.2018 року, терміном дії до 21.11.2028 року на ім`я громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 13.08.2019 року прибув на територію України через КПП «Готівка» по паспорту С02174812, у приватних справах.

Незважаючи на те, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень, однак в усній формі підтвердив, що він є громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із чим було проведено порівняння фотозображення на копії паспортного документа Р3728635 виданого на ім`я ОСОБА_3 з виявленою особою громадянином ОСОБА_1 . Під час проведеної перевірки встановлено тотожність громадянина ОСОБА_1 з особою, зображеної на фотокартці у паспорті Р3728635 виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Таким чином було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнувши 13.08.2019 року державний кордон України умисно порушив абзац 3 частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

15.07.2020 р. громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову серії ПР МЗП №000756 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, особі ОСОБА_1 , під час складання протоколу про правопорушення, зокрема було запропоновано надати по суті вчиненого правопорушення письмове пояснення, з`ясовано чи необхідна участь перекладача. ОСОБА_1 від надання письмових пояснень відмовився, як і від участі перекладача. Вказує на те, що зв`язок ОСОБА_1 з Україною почався ще багато років тому назад, коли він називав себе ОСОБА_3 , та мав відповідний паспорт з проставленими відповідними відмітками перетину кордону. Свідченням того, окрім регулярного перетину кордону за паспортним документом НОМЕР_4 на анкетні дані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є укладений на території України шлюб (актовий запис номер 439 від 03.12.2005 р.) з громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від якої він має двох дітей - громадян України, з якими мешкає у місті Запоріжжі, та спілкується. Таким чином, зазначати в позові, що позивач «не розуміючи, що відбувається, адже не володіє українською мовою взагалі» є щонайменше неправдиво та не відповідає дійсності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дослідженню підлягали наступні документи: паспорт № НОМЕР_3 , виданий Республікою Азербайджан 22.11.2018 року, терміном дії до 21.11.2028 року на ім`я громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області №3 від 25.03.2016 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та справи №21/2017 про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені матеріали справ містять копію паспортного документа Р3728635 виданого на ім`я ОСОБА_3 з фотозображенням власника паспорта. Як вже зазначалось раніше по тексту, під час проведеної перевірки було встановлено тотожність громадянина ОСОБА_1 з особою, зображеної на фотокартці у паспорті Р3728635 виданого на ім`я ОСОБА_3 , це факт ОСОБА_1 не заперечував, але тільки в усній формі.

Більш того, Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області додатково було надіслано запит до Запорізького НДЕКЦ МВС України з метою здійснення перевірки за наявними обліками на предмет співпадіння слідів пальців рук на дактилокартах громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дактилокарту якого було надіслано на адресу Запорізького НДЕКЦ МВС України 25.03.2016 року.

Запорізький НДЕКЦ МВС України у своєму листі від 24.07.2020 №19/108/10/4-18495-2020 підтвердив співпадіння слідів пальців рук на дактилокартах громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про те, що позивач має посвідку на тимчасове проживання в Україні стало відомо під час перевірки за обліками ЄІАС УМП. Оригінал посвідки ОСОБА_1 відповідачу не надавав та не пред`являв, та тим паче Комунарський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області не вилучав її у позивача.

Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 17.07.2020 на адресу ГУДМС України в Дніпропетровській області було скеровано відповідного листа із зазначенням всіх виявлених обставин справи для прийняття ними рішення щодо скасування посвідки на тимчасове проживання. Наразі, посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , строком дії до 20.08.2020 року, видана на ім`я громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасована органом який її видав Рішенням від 27.07.2020 №1871, та має статус «підлягає вилученню».

Ураховуючи, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), не виконав рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну строком до 29.08.2022 року, Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 10 років - до 29.08.2032 року. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 08.10.2020 учасники справи чи їх представники прибули. Подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно рішення від 29.08.2017 гр. Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонено в`їзд на територію України у зв`язку з примусовим видворенням за межі України строком до 29.08.2022 та постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/3748/17 від 29.08.2017 постановлено примусово видворити за межі України гр. Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Міністерством Внутрішніх Справ Республіки Азербайджан ІНФОРМАЦІЯ_4 терміном дії до 29.04.2019.

Судом також встановлено, що 12.02.2019 року Позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 від 19.02.2020 року, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області та має офіційно зареєстроване місце проживання особи за адресою: АДРЕСА_2 . 21.08.2019 року ГУДМС у Дніпропетровській області видало позивачу у встановленому порядку Посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019 року, яка дійсна до 20.08.2020 року.

15.07.2020 уповноваженою посадовою особою Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області Біюн О.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП № 000756 стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 203-1 КУпАП, у якому зазначено, що 15.07.2020 о 12:06 за адресою: АДРЕСА_3 був запрошений гр. Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який умисно з 13.08.2019 не виконує рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 28.08.2017 про заборону в`їзду в Україну строком на п`ять років до 29.08.2022 року, а саме змінив своє прізвище, ім`я та по батькові з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та 13.08.2019 здійснив в`їзд на територію України.

На підставі вказаного протоколу відповідачем в цей же день прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗП № 000758, якою позивача визнано винним у порушенні абз. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та відповідно до частини першої статті 203-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Крім того, 15.07.2020 відповідачем було винесено рішення про заборону громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_6 , виданий Республікою Азербайджан 22.11.2918, терміном дії до 21.11.2028, в`їзду в Україну строком на 10 років до 29.08.2032 та заборону громадянину Республіки Азербайджан за його попереднім прізвищем, ім`ям та по батькові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Республікою Азербайджан 01.05.2009, терміном дії до 29.04.2019, в`їзд в Україну строком на 10 років до 29.08.2032.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою звернення до суду стало рішення про заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , то суд вважає за необхідне дослідити таке рішення та встановити чи прийнято воно на підставі, в межах повноважень відповідача та у спосіб, що передбачений законом.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно ст. 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Частиною 1 статті 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, що містяться в пункті 18 Постанови від 25.06.2009 №1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка погребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" (в редакції постанови від 16.03.2012), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею13та частиною 2 статті26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати па увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

З огляду на викладене, суд зауважує, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто посилання на можливість протиправної поведінки, мають бути обґрунтовані наявністю певної інформації у вигляді довідок, пояснень, тощо.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначається Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року № 1235 (далі по тексту Інструкція №1235 від 17 грудня 2013 року).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №1235 від 17 грудня 2013 року визначено, що ця Інструкція розроблена відповідно до статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280.

За правилами пункту 3 Інструкції №1235 від 17 грудня 2013 року встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до пункту 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 5 Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до вищезазначених приписів п. 4 Інструкції, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

За змістом наявних у матеріалах адміністративної справи, подання про заборону позивачу в`їзду ґрунтувалось на наявності інформації що ОСОБА_1 та громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одна й та сама особа. Таке твердження відповідача ґрунтується виключно на підставі усних пояснень позивача та проведення порівняння фотозображень на копії паспорту документа Р3728635 виданого на імя ОСОБА_3 з гр. ОСОБА_1 .

Жодної іншої інформації та джерел її походження на момент складання оскаржуваного рішення та постанови до суду надано не було.

Разом з тим, відповідач обгрунтовує свою позицію також доданими до матеріалів справи разом з відзивом запитом до Запорізького НДЕКЦ МВС України з метою здійснення перевірки за наявними обліками на предмет співпадіння слідів пальців рук на дактилокартах громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дактилокарту якого було надіслано на адресу Запорізького НДЕКЦ МВС України 25.03.2016 року та листом Запорізького НДЕКЦ МВС України від 24.07.2020 №19/108/10/4-18495-2020 про підтвердження співпадіння слідів пальців рук на дактилокартах громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відповідачем були отримані вже після накладення адміністративного стягнення та прийняття рішення про заборону в`їзду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем наявності підстав для припущень, що ОСОБА_1 та громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одна й та сама особа.

Відповідачем не було надано жодних доказів встановлення щодо позивача підстав для заборони в`їзду в Україну, як і не було повідомлено жодних джерел походження інформації щодо позивача на момент прийняття оскаржуваних рішень, що в свою чергу унеможливлює здійснити аналіз такої інформації. Доказова база на обгрунтування своєї позиції відповідачем в свою чергу була здобута вже після прийняття оскаржуваного рішення та постанови.

Крім того, необхідно зазначити, що зазначення відповідачем в рішенні та постанові порушення частини 1 статті 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства не визначає своїм наслідком складання рішення про заборону в`їзду на територію України, оскільки регламентує порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства на виконання рішення суду про примусове видворення за межі України, відтак посилання на неї в тексті рішення суд вважає недоречним.

Що стосується посилання відповідача на те, що позивач вільно володіє українською мовою, а тому участь перекладача була відсутня, та твердження представника позивача про ненадання правової допомоги суд зазначає наступне.

В матеріалах справі відсутні належні та достовірні докази які свідчать про те, що позивач володіє українською та російською мовою.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що володіння позивачем українською мовою та розуміння суті вчиненого правопорушення підтверджується тим, що від надання письмових пояснень він відмовився та тривалий час проживає у м. Запоріжжя, оскільки в протоколі відсутні записи самого позивача про те, що він володіє українською мовою, не потребує допомоги перекладача, а також інформації про відмову від перекладача, а лише міститься запис «замечаний не утею».

Крім того, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою якою складені оспорюванні рішення, а правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права зокрема, право на перекладача та право на правову допомогу.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 володіє українською мовою та йому зрозуміла суть правопорушення тощо є оціночними судженнями та не заслуговують на увагу.

Отже, оскаржені постанова та рішення прийняті без залучення перекладача та не містить запису про роз`яснення позивачу його права на перекладача.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача та право на правову допомогу, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягується до відповідальності та яка сама санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити відповідні рішення суб`єкта владних повноважень, які становлять втручання в його права.

Суд зазначає, що права іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 ст. 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законом, а саме, не забезпечив позивача реальною можливістю реалізувати свої права, зокрема право на перекладача при прийнятті оспорюваних рішень.

Доводи представника позивача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на момент прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України не набрала законної сили, а тому не могла мати преюдиційного значення для винесення відповідного рішення, суд відхиляє, оскільки при наданні оцінці рішення про заборону в`їзду на територію України на предмет прийняття його в межах на підставі вимог чинного законодавства, обєктивно та на наявність достатніх доказів для його прийняття, окрім встановлення факту складання адміністративного протоколу стосовно позивача за частиною першою статті 203-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення на нього, встановлено й інші обставини, які стали підставою для визнання такого рішення протиправним.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що відповідач при прийнятті рішення про заборону в`їзду та накладення адміністративного стягнення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, оскільки принцип законності гарантовано частиною 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням недоведеності складу правопорушення в діях позивача суд вважає дану обставину достатньою для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування оскаржуваного рішення про заборону вїзду та постанови, а надання висновку щодо інших аргументів відповідача в цій частині - недоцільним.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, підлягає справа в частині оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає закриттю провадження.

Що стосується позовної вимоги в частині визнання протиправними дій посадових осіб Комунарського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області щодо вилучення у громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019 року та зобов`язати повернути її власнику, то з цього приводу суд зазначає, що ні представником позивача, ні відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що Посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 21.08.2019 року вилучалась. Те саме в судовому засіданні підтвердив і сам представник позивача, а тому позовні вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби в Запорізькій області (вул. Космічна, буд. 40, м. Запоріжжя, 69027) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Рішення про заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 10 років до 29.08.2032 року, прийняте Комунарським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 15.07.2020 року.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000758 від 15.07.2020 року, винесену Комунарським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.203-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби в Запорізькій області (вул. Космічна, буд. 40, м. Запоріжжя, 69027) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1681,60 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня й ого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19.10.2020

Суддя А.В. Сіпака