Справа № 640/7270/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Київ № 640/7270/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:
за позовомОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку та не проведення індексації доходів за період часу з січня 2016 року по березень 2018 року; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суму середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку у відповідності до статті 117 КЗпП України за період з 13.04.2018 року по 27.06.2018 року в сумі 84 467, 46 грн; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 індексацію доходів за період з 01.01.2016 року по 14.03.2018 року у сумі 33 255,70 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №66 від 20.02.2018 року відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту першого частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» його звільнено з військової служби у запас.У зв`язку із цим наказом командира військової частини НОМЕР_1 №59 від 14.03.2018 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Подільського районного військового комісаріату міста Київ.

Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу не проведено нарахування та виплату належного останньому грошового забезпечення, зокрема: грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік, одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація замість належного до видачі речового майна, компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за поточний рік.

Вказані виплати відповідачем проводилися частинами протягом 2018 року:

- грошова допомога на оздоровлення у сумі 7234,58 грн, виплачена на картковий рахунок позивача 20.03.2018 року;

- компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за поточний рік у сумі 16450,29 грн, виплачена на картковий рахунок позивача 12.04.2018 року;

- одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 98 701,76 грн, виплачена на картковий рахунок позивача 12.04.2018 року;

- грошова компенсація за неотримане речове майно у сумі 43 236,16 грн, виплачена на картковий рахунок позивача 23.10.2018 року.

Зазначені виплати були проведені відповідачем у повному розмірі та зараховані на картковий рахунок позивача, що підтверджується роздавальною відомостю 104/1 на виплату грошового забезпечення офіцерам, прапорщикам та військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 при звільненні у березні-квітні 2018 року, банківським реєстром грошового забезпечення військовослужбовців при звільненні в березні 2018 року військової частини НОМЕР_1 №183 від 12.04.2018 та не заперечується сторонами.

Однак, за період проходження служби з 01.01.2016 по 14.03.2018 (дата виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) індексація грошового забезпечення відповідачем не виплачувалась, що і є предметом позову у даній адміністративній справі.

З огляду на викладене, на думку позивача внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він має право на отримання компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.

Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначаючи, що відповідно до пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 виплата сум індексації здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню. Проведення індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується з 01.12.2015 року). У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у період з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Майор ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Силах України на посаді начальника штабу-першого заступника командира дивізіону артилерійської розвідки. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №66 від 20.02.2018 року відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту першого частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був звільнений з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №59 від 14.03.2018 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Подільського районного військового комісаріату міста Київ.

21.03.2019 позивач листом звернувся до Міністра оборони України із проханням надати вказівки відповідним посадовим особам щодо проведення розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження останнім служби у військовій частині НОМЕР_1 з 30.06.2015 по 14.03.2018.

Листом від 18.042019 №116/14/3/528 Фінансово економічне управління командування сухопутних військ збройних сил України Міністерства оборони України надало позивачу відповідь, зазначивши, що індексація грошового забезпечення за 2015 рік нараховувалась та виплачувалась позивачу з розрахунку за липень-серпень 2015 року (щомісячно) у сумі 669,90 грн, за вересень-грудень 2015 року (щомісячно) у сумі 757,90 грн. Вказані кошти виплачені 29.12.2015 року. З 01.01.2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №3 значно збільшено за рахунок збільшення розмірів їх преміювання. Порядком проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 №1078, не передбачено механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Позивач вважаючи, що має право на виплату сум компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строків виплати суми індексації грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки виплати індексації за період з 01.01.2016 року по 14.03.2018 року, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Вирішуючи питання наявності права позивача на проведення індексації його грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (статті 9 Закону №1282-ХІІ).

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III (далі - №2017-III) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, - виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) Індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

З огляду на викладене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з січня 2016 року по березень 2018 року, є протиправною.

Що стосується посилання відповідача на відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення у період 2016-2018 років суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

Відтак, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Згідно з грошовим атестатом ОСОБА_1 базовим місяцем для виплати індексації грошового забезпечення встановлено - серпень 2014 року.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.03.2018року, із встановленням базового місяця серпень 2014 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію в сумі 33 255,70 грн, яка відповідає розрахунку що навів позивач у позовній заяві, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки нарахування суми індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача.

Щодо вимоги про стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення по день фактичного розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11. Для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Як вже встановлено судом, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з січня 2016 року по березень 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з чим на думку останнього він має право на стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.

Проведення розрахунку належної до стягнення суми середнього заробітку, передбачає під собою встановлення судом розміру недоплаченої суми (індексації грошового забезпечення) та визначення співмірності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Суд звертає увагу позивача, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який має повноваження та обов`язки виплачувати йому грошове забезпечення, а відтак, судом не приймається до уваги наданий позивачем самостійно зроблений розрахунок суми такої індексації. Саме на відповідача та його відповідних фахівців (з фінансового забезпечення), за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення та здійснити її виплату.

На підставі вищезазначеного, враховуючи встановлену судом протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2018, із встановленням базового місяця - серпень 2014 року.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірність бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 ) частково задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2018, із встановленням базового місяця - серпень 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур