Справа № 604/666/20
Суддя: Сидорак Г. Б.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/666/20
Провадження № 2-а/604/36/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі :

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю: секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 17 липня 2020 року серії ЕАМ №2838079, винесену поліцейським роти №2, батальйону №1 УПП в Тернопільській області інспектором старшим лейтенантом поліції Гулевським О.Г.

Позов мотивований тим, що 17 липня 2020 року відносно позивача поліцейським роти № 2, батальйону № 1 Управління Патрульної Поліції в Тернопільській області, інспектором старшим лейтенантом поліції Гулевським Олександром Григоровичем, була винесена постанова серії ЕАМ № 2838079 про визнання позивача винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 510 грн відповідно до якої, ОСОБА_1 , 17.07.2020 року, о 20 годині 40 хвилин, рухаючись по вулиці Бережанська, 40, м. Тернопіль, керував негабаритним транспортним засобом, МАN ТGХ 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки ТАD модель MEGA 39-3, державний номерний знак НОМЕР_2 , та здійснював перевезення великогабаритного вантажу, габарити якого перевищують 2 м., чим порушив п. 22.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП, зазначає, що оскаржувана постанова серії ЕАМ № 2838079 від 17.07.2020р. не містить посилань на жодні докази, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП. Також вказує на те, що працівником поліції допущено порушення Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879. Також позивач зазначає, що він оплатив штраф в сумі 510 грн по постанові серії ЕАМ № 2838079 від 17.07.2020р., що підтверджується квитанцією №2029-5872-1530-3542 від 22 липня 2020 року, однак вважає дії вище зазначеного працівника поліції незаконними, а винесену ним постанову такою, що підлягає до скасуванню, у зв`язку з чим просить також повернути сплачений штраф.

У судове засідання позивач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, не з`явився. В заявлених позовних вимогах просить справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов, в якому зазначив, що інспектор як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження, зробив висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Процедура притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 інспектором роти №2 БУПП у Тернопільській області ДПП Гулевським О.Г. дотримана. Вважає постанову серії ЕАМ № 2838079 від 17.07.2020р. правомірною, обґрунтованою, законною і такою, що не підлягає скасуванню. Просить в позові щодо її скасування відмовити.

Судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно з вимогами ч. 9 ст. 205 КАС України.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

З постанови в справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2838079 від 17 липня 2020 року, вбачається, що 17.07.2020 року, о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 , рухаючись по вулиці Бережанська, 40, м. Тернопіль, керував негабаритним транспортним засобом, МАN ТGХ 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки ТАD модель MEGA 39-3, державний номерний знак НОМЕР_2 , та здійснював перевезення великогабаритного вантажу, габарити якого перевищують 2 м., чим порушив п. 22.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 22.5 ПДР України передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, згідно з пунктом 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306.

Пунктом 4 вказаних Правил визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування» (далі Порядок №879).

Згідно п.п.2,3 цього Порядку: габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; точний габаритно-ваговий контроль - це визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку №879).

Пунктами 12 та 13 Порядку №879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

З системного аналізу зазначених вище норм законодавства слідує, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється виключно у встановленому законом порядку Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції, за результатами якого водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач, належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

В свою чергу, жоден із викладених вище документів матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.01.2019 року у справі №539/655/17.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких було визначено, що вказаний вантаж перевищує габарити, визначені п. 22.5. ПДР України. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про розміри вантажу, який перевозив позивач та про те, якими приладами здійснювалось вимірювання вантажу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем п. 22.5. ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Разом з тим, посилання позивача, як на підставу своїх вимог, на те, що справу незаконно було розглянуто на місці зупинки транспортного засобу, суд вважає безпідставними враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ст.132-1 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 р. III Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р. III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст. 276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень, тобо на місці зупинки (на дорозі - в цій справі).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, та підлягають задовленню.

Керуючись, ст.ст. 7, 9, 132-1, 229,251, 278-280, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 19-20, 77, 229, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕАМ №2838079 від 17 липня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.132-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (, адреса: 46003, м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Зобов`язати ГУК у Тернопільській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), сплачену суму штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень згідно з квитанцією №2029-5872-1530-3542 від 22 липня 2020 року.

Рішення підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Підволочиський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак