Справа № 520/5138/2020
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2020-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 р. Справа № 520/5138/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 (суддя Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 16.06.20) по справі № 520/5138/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення від 19.12.2019 року № 5, №5, № 5, № 5, № 5 та вимогу від 19.12.2019 №Ф 5.

Позивач зазначає, що контролюючий орган дійшов безпідставних та протиправних висновків про необхідність оподаткування доходу, отриманого від продажу власного нерухомого майна, податком на доходи фізичних осіб та ПДВ на загальних підставах.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 19.12.2019 р. №5, №5, №5, №5 та рішення №5.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС у Харківській області від 19.12.2019 р. № Ф- 5.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.02.2003 року та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 Діяльність у сфері права; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (основний).

Позивач перебуває на податковому обліку у ГУ ДПС у Харківській області.

Судом встановлено, що відповідач, у зв`язку з отриманням податкової інформації, що свідчить про порушення позивачем податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та виявленням недостовірності даних, що містяться в податкових деклараціях за 2016 рік та 2017, ФОП ОСОБА_1 було надіслано письмовий запит від 05.09.2019 №38/Н/20-40-33-05-16 про надання пояснень та документального підтвердження здійснення операцій з придбання будинку АДРЕСА_1 , його реконструкції та подальшої реалізації.

Позивачем, у відповідь на вказаний запит контролюючого органу, 24.09.2019 року надано письмові пояснення та копії договорів купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та купівлі-продажу квартир у цьому будинку.

На підставі наказу від 07.10.2019 року № 1027 з 22.10.2019 по 04.11.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 податкова адреса - АДРЕСА_2 , з питань контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати єдиного соціального внеску, дотримання вимог іншого податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 05.11.2019 року № 646/20-40-33-05-07/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення: - п. 85.2 ст. 85 ПК України, в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю: - п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, 177.2, 177.5 ст. 177 ПК України, а саме заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року в сумі 3660878,7 грн.; - п.п.7 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298, п. 299.7 ст. 299 ПК України, зокрема провадження у 4 кварталі 2016 року видів діяльності не зазначених у реєстрі платників єдиного податку. - п.2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» в частині заниження бази нарахування єдиного внеску, в наслідок чого донараховано єдиний внесок за 2017 рік в сумі 101277,0 грн.; - п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, чим занижені податкові зобов`язання з військового збору у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на суму 305 073,23 грн.; - п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.200.1 ст. 200 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 4067644,0 грн.

На підставі наведених висновків відповідачем 19.12.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення: - № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5084555,0грн. (у т.ч. за основним платежем - 4067644,0 грн. та штрафними санкціями - 1016911,0 грн.); - № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 4576098,38 грн. (у т.ч. за основним платежем - 3660878,7 грн. та штрафними санкціями - 915219,68 грн.); - № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 510,00 грн.; - № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 381341,54 грн. (у т.ч. за основним платежем - 305073,23 грн. та штрафними санкціями - 76268,31 грн.); - рішення № 5 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 20255,4 грн.; - вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-5 на суму 101277,0 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність спірних рішень, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин підприємець зобов`язаний: у передбачених законом випадках і порядку одержати ліцензію на здійснення певних видів господарської діяльності; повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах, предмета діяльності, інших суттєвих умов своєї підприємницької діяльності, що підлягають відображенню у реєстраційних документах; додержуватися прав і законних інтересів споживачів, забезпечувати належну якість товарів (робіт, послуг), що ним виготовляються, додержуватися правил обов`язкової сертифікації продукції, встановлених законодавством; не допускати недобросовісної конкуренції, інших порушень антимонопольно-конкурентного законодавства; вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства; своєчасно надавати органам доходів і зборів декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов`язкових платежів; сплачувати податки та інші обов`язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, визначено у ст. 177 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ст. 167 цього Кодексу. Відповідно п. 177.2 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.5 ст. 177 ПК України визначено, що фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

За приписами п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Порядок нарахування та сплати єдиного соціального внеску врегульований Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Порядок оподаткування військовим збором визначено п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПК України.

На підставі п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною п.п. 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 цього Кодексу.

Умови реєстрації платників ПДВ, нарахування та сплати цього податку визначені розділом V ПК України.

Згідно до п. 181.1 ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 85.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 п. 188.1 ст. 188 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку на додану вартість у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

У разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

У разі зміни ставки єдиного податку відповідно до підпункту "б" підпункту 4 пункту 293.8 статті 293 цього Кодексу реєстраційна заява подається не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку календарного кварталу, в якому буде застосовуватися ставка єдиного податку, що передбачає сплату податку на додану вартість.

Об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: - дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; - дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. База оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

- газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування податком на додану вартість включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стали висновки про здійснення позивачем протягом 2016-2017 років підприємницької діяльності з організації будівництва будівель в Україні та купівлі і продажу власного нерухомого майна, без реєстрації такої діяльності та сплати відповідних податків та зборів з отриманого доходу від підприємницької діяльності.

Колегією суддів встановлено, що платником податків - ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2016 набуто у спільну з ОСОБА_2 (по 0.5 частки) нежитлове приміщення загальною площею 4923,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нежитлове приміщення позивачем, як замовником та генеральним підрядником будівельних робіт, було реконструйовано під розміщення житлових квартир. Після проведеної реконструкції ОСОБА_1 набуто у власність 164 квартири загальною площею 3837,3 кв.м. Протягом 2016 2017 років позивачем, на підставі укладених договорів, було реалізовано частину нежитлових приміщень та квартир, розташованих в будинку АДРЕСА_1 , на загальну суму 20195179,0 грн.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що правильність вирішення спору між позивачем та контролюючим органом залежить від визначення, чи мають операції позивача, зміст яких полягає у продажі нерухомого майна, ознаки підприємницької діяльності.

Так, відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

З аналізу наведеного вбачається, що за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, як це випливає зі змісту ст. 42 ГК України.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» від 25.04.2003 № 3 під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Таким чином, під підприємницькою діяльністю розуміється сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

На підставі викладеного, враховуючи, що у спірних правовідносинах предметом діяльності ОСОБА_1 було придбання та реконструкція одного об`єкту нерухомості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така діяльність не може вважатись систематичною, тобто підпадати під визначення підприємницької діяльності.

Наведене вище також спростовує доводи контролюючого органу, що про систематичність діяльності ОСОБА_1 свідчить реалізація останнім великої кількості квартир цього будинку. При цьому суд зазначає, що при укладанні договорів з продажу квартир під час здійснення їх нотаріального посвідчення позивачем, у відповідності до приписів п. 172,4 ст. 172 ПК України, був сплачений податок на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною у п. 167.2 ст. 167 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, прийняття відповідачем рішень про нарахування відповідачу грошових зобов`язань та єдиного внеску з підстав визнання діяльності з придбання та реконструкції об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправним.

Також, з матеріалів справи вбачається, що підставою застосування до позивача податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2019 року № 5 штрафу у розмірі 510,00 грн. слугувало ненадання до перевірки оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Приписами п. 121.1 ст. 121 ПК України передбачена відповідальність за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 109.1 ст. 109 ПК України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналіз наведених норм вказує, що у разі протиправного ненадання оригіналів документів до перевірки платник податків притягується до відповідальності за ст. 121 ПК України.

При цьому суд зазначає, що за умови відсутності протиправності ненадання таких документів, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 у відповідь на запит відповідачу було повідомлено про об`єктивну неможливість надання витребуваних документів, тобто їх ненадання не залежало від дій (бездіяльності) позивача. Зазначена неможливість надання позивачем оригіналів документів під час перевірки свідчить про відсутність протиправності дій позивача та, відповідно, відсутність підстав для притягнення до відповідальності за п. 121.1 ст.121 ПК України.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі № 520/5138/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 19.10.20.

(у зв`язку із перебуванням складу колегії у відпустці)