Справа № 640/15568/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Бужак Н.П.

Парінова А.Б.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Київське квартирно-експлуатаційне управління звернувся до суду з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив визнати протиправною постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору, прийнятої у рамках виконавчого провадження №61155255 від 19 червня 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Київське квартирно-експлуатаційне управління звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року про відстрочення виконання рішення суду.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 лютого 2020 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. відкрито виконавче провадження №61155255, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року, яким зобов`язано Київське КЕУ підготувати та надіслати на розгляд Комісії з контролю та розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріали для вирішення питання про виключення з числа службової квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання ОСОБА_1 .

Державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16 березня 2020 року ВП №61155255.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року заяву Київського квартирно-експлуатаційного управління про відстрочення виконання рішення суду задоволено. Відстрочено виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2019 №826/3436/18 в частині зобов`язання Київського КЕУ підготувати та надіслати на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріали для вирішення питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , та надання її для постійного проживання ОСОБА_1 на строк три місяці з дати постановлення даної ухвали.

Вказана ухвала отримана Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 березня 2020 року.

Згідно постанови державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. від 16 березня 2020 року ВП №61155255, зупинено виконання виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №826/3436/18 від 23 вересня 2019 року.

Постановою державного виконавця від 19 червня 2020 року поновлено виконавче провадження №61155255.

Також, 19 червня 2020 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61155255, на підставі заяви позивача від 25 травня 2020 року №517/2732, та постанову від 19 червня 2020 року про стягнення з боржника виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження.

Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2020 року в рамках виконавчого провадження №61155255. Даною постановою зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління сплатити виконавчий збір у розмірі 18 892 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п. 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В силу ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VІІІ, за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Норми частини 1 статті 27 Закону №1404-VІІІ визначають, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 3 статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За приписами ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Положеннями частини 5 статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2020 року ВП №61155255 з виконання виконавчого листа №826/3436/18, виданого 23 вересня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва (а.с. 36-37).

Колегія суддів зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі №826/3436/18, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, зокрема, зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління підготувати та надіслати на розгляд Комісії з контролю та розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріали для вирішення питання про виключення з числа службової квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання ОСОБА_1 (а.с. 18-28).

Державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2020 року в рамках виконавчого провадження №61155255, якою стягнуто з Київського квартирно-експлуатаційного управління виконавчий збір у розмірі 18 829,00 грн. (а.с. 16).

Щодо доводів апелянта про те, що безпосереднє виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2019 року не залежало лише від дій Київського КЕУ, а й від дій інших установ, що в свою чергу, створювало труднощі та, відповідно, гальмувало процес виконання рішення суду у найкоротші терміни, незалежно від волі останнього, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як було вищезазначено, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року заяву Київського квартирно-експлуатаційного управління про відстрочення виконання рішення суду задоволено. Відстрочено виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2019 №826/3436/18 в частині зобов`язання Київського КЕУ підготувати та надіслати на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріали для вирішення питання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , та надання її для постійного проживання ОСОБА_1 на строк три місяці з дати постановлення даної ухвали (а.с. 53-55).

Колегія суддів зазначає, що позивачем у встановлений законом строк не виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва №826/3436/18 від 23 вересня 2019 року.

Так, порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору визначений статтями 40 та 42 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами частини четвертої статті 42 Закону №1404-VІІІ, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 19 червня 2020 року ВП№61155255, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ (а.с. 119).

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 19 червня 2020 року в рамках виконавчого провадження №61155255.

При цьому, посилання апелянта на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року про відстрочення виконання рішення суду, на думку колегії суддів, не звільняє позивача від обов`язку сплати виконавчого збору, оскільки, рішення суду ним не було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів наголошує на тому, що у державного виконавця не було підстав для застосування приписів частини дев`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки, рішення суду виконано, однак, не до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 20 травня 2020 року у справі №295/310/17.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Київського квартирно-експлуатаційного управління та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Бужак Н.П.

Парінов А.Б.