Справа № 260/2595/20
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2020 року м. Ужгород№ 260/2595/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Поп Н.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: Закарпатська обласна прокуратура ,- представник Роман М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги при звільненні

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Закарпатської області , яким просить:1)прийняти адміністративний позов до розгляду в порядку загального позовного провадження; 2) визнати протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області (ідентифікаційний код юридичної особи 02909967) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку;3) стягнути з прокуратури Закарпатської області (ідентифікаційний код юридичної особи 02909967) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 24995 гривень 04 копійки (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень 04 копійки); 4) допустити негайне виконання ріщення суду в частиш присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;5) на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08 липня 2011 року, прошу звільнити позивача від сплати судового збору.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року , що занесена до протоколу судового засідання , було замінено відповідача - Прокуратури Закарпатської області на належного - Закарпатську обласну прокуратуру.

Позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом прокурора Закарпатської області від 28.04.2020 №172к позивача звільнено із посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури Закарпатської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області доручено провести з позивачем остаточний розрахунок та виплатити усі належні виплати при звільненні, проте остаточний розрахунок у день звільнення проведено не було. Посилаючись, зокрема, на правові висновки, висловлені Верховним Судом, позивачка зазначила щодо наявності у нього права на отримання вихідної допомоги при звільненні та необхідність застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства. Однак, при проведенні розрахунку відповідачем не було виплачено вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст. 44 КЗпП України, що призвело до порушення прав та законних інтересів повивача.

13 серпня 2020 року, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що Законом України Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014 р. визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. З урахуванням внесених до ст. 40 КЗпП України змін згідно Закону Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури № 113-IX від 19.09.2019 р. особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Закон України Про прокуратуру є спеціальним та визначає статус прокурорів, проте виплата вихідної допомоги у разі звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст.51 цього Закону не передбачена. Так, розрахунок з позивачем був проведений на підставі наказу прокурора Закарпатської області №172 к від 28.04.2020 та довідки про кількість днів невикористаних відпусток №11-30вн.20 від 28.04.2020 у місяці звільнення. Таким чином, позивачу при звільненні виплачено всі належні суми. За наведених обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Обставини встановленні судом.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 виданим Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області 27.10.2004 року (а.с.9-10).

ОСОБА_1 , з липня 1999 року по квітень 2020 року безперервно працював в органах прокуратури України на різних посадах, що стверджується копією його трудової книжки (а.с.13-19).

Наказом прокурора Закарпатської області від 18. 12.2019 за №946к. був призначений на посаду - прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області .

13 серпня 2008 року позивачу наказом ГПУ №7072 присвоєно класний чин старшого радника юстиції .

Наказом прокурора Закарпатської області від 28.04.2020 №172к ОСОБА_1 , звільнено із посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури Закарпатської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року. Відповідно до абзацу 2 резолютивної частини цього ж наказу, відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області доручено провести остаточний розрахунок та здійснити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.(а.с.12)

З вказаним наказом позивач ознайомився та отримав його копію 20.05.2020 року.

25.05.2020 позивач звернувся з інформаційним запитом до Прокуратури Закарпатської області щодо виплати останньому вихідної допомоги при звільненні.(а.с.20-21).

Листом від 29.05.2020 р. №19-352 вих.-20, Прокуратурою Закарпатської області повідомлено позивача про відсутність правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні, у разі звільнення на підставі п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». (а.с.24-25).

Згідно даних розрахункового листа вихідна допомога позивачу не виплачувалась (а.с.26).

10.06.2020 позивач повторно звернувся до Відповідача з проханням повідомити його чи була нарахована при звільненні вихідна допомога, виплата якої передбачена ст.44 КЗпП України, якщо так, то в якому розмірі. Також просив у випадку не нарахування - його здійснення та виплату, а у випадку відмови - просив зазначити причини.(а.с.22-23).

Листом від 23.06.2020 року №18-66 вих.-20,Прокуратурою Закарпатської області повідомлено позивача, що розрахунок з ним був проведений на підставі наказу прокурора Закарпатської області №172к від 28.04.2020 та довідки про кількість днів невикористаних відпусток №11-30вн.20 від 28.04.2020 у місяці звільнення, в яких вказано проведення виплат грошової компенсації за 74 календарних днів невикористаних відпусток. Підстав та порядку надання вихідної допомоги при звільненні в наказі №172к від 28.04.2020 не зазначено.(а.с.27).

Відповідно до довідки про заробітну плату від 11.06.2020 за вих. № 18-146 вих.2020 виданої прокуратурою Закарпатської області, не вказано інформації про виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 при звільненні.(а.с.28).

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України регулює Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, який містить спеціальні норми організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливості розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.).

Поряд із цим, порядок розгляду трудових спорів деяких категорій працівників визначено статтею 222 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Таким чином, особливості розгляду трудових спорів зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії регулюються Законом №1697-VII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (Закон №113-IX), який оприлюднено зокрема в газеті «Голос України» 24 вересня 2019 року №182, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

При цьому, згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (Закон №1697-VII).

Крім того, Законом №113-IX доповнено статтю 40 Кодексу законів про працю України та уточнено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Також, частиною п`ятою статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Враховуючи пріоритетність спеціального закону перед нормами КЗпП України у даному випадку підлягають врахуванню положення Закону №1697-VII.

Суд зазначає, що в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999р. №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статус позивачка як прокурора та особливості її звільнення визначаються спеціальним законом Законом №1697-VII, який станом на день його звільнення підлягав застосуванню разом із спеціальним законом - Законом України від 19.09.2019 р. № 113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України №1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

При цьому, системним аналізом положень Закону №1697-VII встановлено, що цей Закон не передбачає виплати вихідної допомоги у разі звільнення з підстави, визначеної пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII.

Водночас, статтею 44 Кодексу законів про працю також не передбачено можливості виплати вихідної допомоги працівникові у разі припинення трудового договору на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII.

Розглядаючи даний спір суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену зокрема у постановах від 19 листопада 2015 року справа №К/9991/18577/12, від 15 вересня 2015 року справа К/9991/20127/11, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №807/211/17, від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16, від 26 листопада 2019 року № 824/19/16-а, яка полягає у тому, що під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Норми Закону № 1697-VII, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу законів про працю України.

Також Верховним Судом у постанові 05 грудня 2019 року у справі № 804/7399/16 висловлено правову позицію, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII однією з умов звільнення прокурора з посади є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

Законом № 113-IXдоповнено ст.51Закону1697-VII частиною п`ятою, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п.9 ч.1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Отже, вказаними нормативними актами визначені особливості звільнення прокурорів у зв`язку з проведенням реорганізації органів прокуратури чи скорочення штату. Такими особливостями, зокрема, є неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;, а відтак, про намір пройти атестацію. У зв`язку з цимЗаконом1697-VII не передбачено можливості виплати прокурору вихідної допомоги при звільненні його з займаної посади з вказаних підстав. Відтак, у відповідача не було обов`язку виплачувати позивачу на день звільнення вихідну допомогу, передбаченуст.44 КЗпП України.

Дана позиція висловлена колегією суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду 07 липня 2020 року у справі № 260/1890/19 пров. № А/857/5004/20

Як було зазначено вище позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII. Тобто звільнення позивача здійснено виключно з підстави, визначеної Законом № 1697-VII.

Умовою виплати працівникові вихідної допомоги за статтею 44 Кодексу законів про працю України є звільнення працівника виключно з визначених цією статтею підстав.

Таким чином оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом № 1697-VII, якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16, яка є обов`язковою для врахування судом відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи та правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду по справі №820/1119/16 (К/9901/1729/18), суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 24995,04 гривень є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАСУ

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2-а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги при звільненні - відмовити повністю.

Апеляційна скарга може бути протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення через Закарпатський окружний адмінсуд до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова