Справа № 640/3567/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3567/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Федотова І.В.,

суддів: Чаку Є.В. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" - арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" - арбітражного керуючого Біленко Роман Іванович звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України та Олександрівського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, що полягає у неповерненні позивачу надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 214236 грн. та зобов`язання Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у Кіровоградській області повернути позивачу надмірно сплачені грошові зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 214236 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Олександрівського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, що полягає у неповерненні Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 214236 грн. Зобов`язано Головне управління ДФС у Кіровоградській області вчинити дії щодо повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" надмірно сплачених грошових коштів з податку на додану вартість в розмірі 214236 грн. В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на відсутність правових підстав для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки за товариством обліковується податковий борг.

У відзиві позивача на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області вказано на правомірність висновків суду першої інстанції, який прийняв обґрунтоване рішення, належно та повно встановивши обставини справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Господарського суду Кіровоградської області від 12.12.2016 у справі № 912/4186/16 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо банкрута.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2018 у справі №912/4186/16 призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича .

18.07.2017 арбітражний керуючий Біленко Р.І. звернувся до Державної фіскальної служби України із заявою щодо стану електронного рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ.

Листом від 21.08.2018 за № 12497/Б/99-99-12-03-01-14 Державна фіскальна служба України повідомила позивача, що згідно з базами даних ДФС електронний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" № 7310, відкритий в Державній казначейській службі України 24.12.2014, залишок коштів на електронному рахунку 214236 грн. Одночасно в листі вказано, що рахунок № НОМЕР_1 буде закрито після анулювання реєстрації платника ПДВ.

Із заявами від 22.10.2018 № 02-01/77-Т та від 31.01.2019 № 02-01/10-Т арбітражний керуючий Біленко Р.І. звернувся до Світловодського відділення Олександрівської об`єднаної державної податкової інспекції про повернення коштів.

Листом від 19.02.2019 Головне управління ДФС у Кіровоградській області повідомило позивача про відсутність підстав для повернення коштів, оскільки станом на 15.02.2019 по Інтегрованій картці платника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" по платежу 14010100 "Податок на додану вартість" рахується податковий борг в сумі 18263817,64 грн.

25.01.2019 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із заявою про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість, проте вказані кошти повернуті не були.

Вважаючи вказану бездіяльність контролюючого органу щодо неповернення коштів протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що відповідно до пункту 200-1.6 статті 200-1 Податкового кодексу України та з урахуванням особливостей, встановлених статтями 38, 41 Закону № 2343-XII, за заявою платника податку йому повертається на його рахунок сума коштів, що залишилась на його рахунку станом на день визнання його банкрутом (в даному випадку - на ліквідаційний рахунок боржника), а податковий борг Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" підлягає сплаті в межах ліквідаційної процедури, а не шляхом подання арбітражним керуючим заяви на зарахування переплати по податку на прибуток в рахунок сплати боргу по податку на додану вартість, про що зазначено відповідачем в листі від 19.02.2019 № 2409/10-11-28-53-02.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ст. 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

Так, згідно з пунктом 43.1 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (пункт 43.4 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (пункт 43.6 статті 43 Податкового кодексу України).

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначено Порядком про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 № 1650/24182.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що забезпечення реалізації гарантованого платнику права на повернення надміру сплачених грошових зобов`язань здійснюється шляхом підготовки податковим органом відповідного висновку про таке повернення та подання його органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, за умови: подання платником податків відповідної заяви протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, а також відсутності податкового боргу.

При цьому згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто невиконання будь-якої з передбачених статтею 43 Податкового кодексу України умов є перешкодою для виконання податковим органом відповідного алгоритму дій з метою повернення платнику надміру сплачених грошових зобов`язань.

В межах спірних правовідносин вбачається, що підставою для відмови ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" у поверненні надміру сплаченого податку на додану вартість на підставі заяви від 31.01.2019 № 02-01/10-Т слугували обставини щодо наявності непогашеного податкового боргу у сумі 18263817,64 грн., що не заперечується позивачем.

При цьому, сам факт звернення позивача до податкового органу із заявою про повернення надміру сплаченого податку на додану вартість у період після визнання його банкрутом не нівелює обов`язковості дотримання передбачених статтею 43 Податкового кодексу України умов.

Законодавством України не передбачено випадків, за наявності яких повернення надміру сплачених грошових зобов`язань може здійснюватися в інший спосіб, ніж установлено у статті 43 Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів враховує положення ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"№ 2343-XII, якими передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

- господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;

- строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав;

- у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

- відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

- продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

- скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

- вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

- виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Колегія суддів також враховує, що пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Однак, відсутність податкового боргу у розумінні пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України є необхідною умовою для повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, а не стягненням такого боргу чи задоволенням вимог кредиторів.

Аналогічна правова позиція щодо подібних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 10 березня 2020 року у справі № 815/3066/15.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд вказує на те, що умови повернення надміру сплачених грошових коштів регулюються саме статтею 43 Податкового кодексу України, а положення пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України щодо непоширення норм цього Кодексу на питання стягнення податкового боргу з суб`єктів, які визнані банкрутами та, щодо яких застосовуються приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 2343-XII, не стосуються спірних правовідносин, зокрема, з огляду на те, що позивач звернувся до контролюючого органу саме на підставі ст. 43 ПК України.

Враховуючи усе вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відтак, враховуючи обставини справи, правове регулювання та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо необґрунтованості позовних вимог, що вказує на наявність підстав для відмови в задоволенні позову Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" - арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та свідчать про порушення останнім норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року - скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМВ" - арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: