Справа № 640/4051/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4051/19 Суддя першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Король Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЖК «Запоріжжя» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року, яке проголошене о 10 год. 17 хв. та складене у повному обсязі 05 грудня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЖК «Запоріжжя» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві) від 01 березня 2019 року № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що надав докази, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з Філією № 1 СВК «Молочна країна» щодо поставки молока незбираного (сирого) коров`ячого. Також позивач наголошує на тому, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року у справі № 199/5543/18 притягнуто до кримінальної відповідальності керівника СВК «Молочна-Країна», а той час як ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» перебувало у правовідносинах із Філією № 1 СВК «Молочна країна», яка має іншого керівника.

Головне управління ДПС у м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що позивач надав до перевірки не усі документи, складення яких було передбачене договором. Також окремі документи були оформлені не належним чином, адже не містили обов`язкових реквізитів.

Також відповідач надав письмові пояснення, у яких просив врахувати, що Філія № 1 здійснює свою діяльність виключно у межах повноважень, наданих їй СВК «Молочна країна».

Під час судового засідання представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Головне управління ДФС у м. Києві провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з СВК «Молочна країна» за травень, червень, липень, серпень 2016 року, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств за 2016 рік, за підсумками якої складено акт від 04 лютого 2019 року № 130/26-15-14-04-05/38461580.

На підставі вказаного акту перевірки були винесені податкові повідомлення-рішення від 01 березня 2019 року:

- № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 605328 грн 00 коп.;

- № , яким позивачу нараховані грошові зобов`язання з податку на додатну вартість на загальну суму 151333 грн 00 коп., з яких 121066 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 30267 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 01 березня 2019 року № та № , став висновок Головного управління ДФС у м. Києві про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» та СВК «Молочна країна».

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» звернулося до суду з позовом про визнання їх протиправними і скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ТОВ «ПЖК «Запоріжжя», суд першої інстанції виходив з того, що за підсумками господарських операцій між позивачем та СВК «Молочна країна» не виникає право на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, адже зазначене товариство було створене з нелегітимною метою.

Суд першої інстанції зазначив, що сама наявність у платника податків первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування податкового кредиту. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Також суд першої інстанції врахував, що позивачем не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника товарів, враховуючи відсутність в останнього достатніх трудових та матеріальних ресурсів (основних фондів) для проведення відповідної господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» та Філією № 1 СВК «Молочна країна» був укладений договір № 122/2016 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого позивач придбавав молоко коров`яче охолоджене.

На підтвердження фактичного отримання товару від Філії № 1 СВК «Молочна країна», позивач надав суду копії видаткових накладних, спеціалізованих товарних накладних, платіжних доручень, звітів про рух сировини, основних матеріалів, тари і виробленої готової продукції, ветеринарного свідоцтва серії ЄРД-00 № 579320.

Договір № 122/2016 від 13 червня 2016 року та первинні документи, пов`язані з його виконанням, були підписані від імені Філії № 1 СВК «Молочна країна» керівником ОСОБА_1 .

Згідно з актом перевірки від 04 лютого 2019 року № 130/26-15-14-04-05/38461580 позивач безпідставно включив до складу витрат, що впливають на визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств суми витрат, понесених у зв`язку з оплатою товару вказаного контрагента, а також неправомірно сформував податковий кредит, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 605328 грн 00 коп. та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на 121066 грн 00 коп.

Такий висновок обґрунтований тим, що поставки товару - молока, обумовлені договором № 122/2016 від 13 червня 2016 року - не здійснювалося.

Податковий орган зазначив, що СВК «Молочна країна» було створене з метою прикриття незаконної діяльності, а від його імені діяли особи, які не мали законних повноважень на здійснення господарської діяльності.

Також контролюючий орган зазначив, що компанія не мала практичної можливості виконувати обумовлені договором поставки молока, адже у неї відсутні основні засоби та трудові ресурси (середньооблікова кількість працівників - 4 особи), походження товару неможливо встановити, а діяльність СВК «Молочна країна» має ознаки фіктивності.

В акті перевірки від 04 лютого 2019 року № 130/26-15-14-04-05/38461580 міститься також посилання на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року у справі № 199/5543/18, яким громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, яке полягає у здійсненні фіктивного підприємництва шляхом створення СВК «Молочна країна» за винагороду без мети здійснювати господарську діяльність.

Надаючи оцінку зазначеним доказам, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 826/10170/17 щодо можливості декларування показників податкової звітності за підсумками господарських операцій з товариством, керівник якого визнаний винним у здійсненні фіктивного підприємництва. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що вироком суду встановлено факт фіктивності реєстрації товариства, з яким позивач мав господарські відносини. Відтак, всі первинні документи, видані контрагентом позивача та підписані особою, яка визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, як керівником, є неприйнятними за об`єктивним та суб`єктивним критеріями. Об`єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що це підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, а суб`єктивний - у тому, що всі первинні документи, підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину. Вважати документи контрагента позивача належними для формування витрат не вбачається можливим, з огляду на обов`язковість вироку у питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факт фіктивного підприємництва визнаний вироком та встановлені ним обставини діянь вчинених певною особою у кримінальному провадженні доводить порушення публічного порядку, внаслідок чого посилання позивача на не встановлення вироком обставин та відсутність наслідків для вирішення адміністративного спору, є неприйнятним.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 280/546/19 також акцентовано увагу на тому, що первинні документи, виписані на операції з придбання послуг та товару у фіктивних підприємств, є неприйнятними за об`єктивним критерієм, оскільки ці товариства реальною господарською діяльністю не займалися, а були створені для проведення безтоварних операцій в цілях незаконної податкової мінімізації. Статус фіктивного підприємства цих товариств несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції з їх задіянням не можуть бути визнані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року у справі № 199/5543/18 ОСОБА_2 у грудні 2014 року передав невстановленій слідством особі за обіцяну матеріальну винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписаний ним протокол загальних зборів учасників СВК «Молочна країна», а також підписаний ним та нотаріально засвідчений статут СВК «Молочна країна». Невстановлена слідством особа після проведення перереєстрації вказаного підприємства, отримала суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), з метою прикриття незаконної діяльності.

В подальшому в період з 2015 по 2017 роки підприємство СВК «Молочна країна» використовувалось невстановленою в ході досудового розслідування особою, для ведення незаконної діяльності, пов`язаної із здійсненням підприємством господарської діяльності як суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та безпідставне отримання таким чином спеціального режиму оподаткування, з метою ухилення від сплати податків.

Зокрема вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року у справі № 199/5543/18 встановлено, що за період з травня по вересень 2016 року за участю підприємства СВК «Молочна країна» було незаконно сформований податковий кредит ТОВ «ПЖК-Запоріжжя» по податку на додану вартість на суму 121065 грн 55 коп.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що первинні документи Філії № 1 СВК «Молочна країна» не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами та, як наслідок, не визнаються такими, що посвідчують факт отримання товару.

ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» в апеляційній скарзі наголошує на тому, що вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2018 року у справі № 199/5543/18 був ухвалений у відношенні керівника СВК «Молочна країна» ОСОБА_2 . Натомість договір № 122/2016 від 13 червня 2016 року та пов`язані з його виконанням первинні документи були підписані від керівником Філії № 1 СВК «Молочна країна» ОСОБА_1 , у відношенні якого вирок відсутні.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам позивача, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Зазначена норма права вказує на те, що Філії № 1 СВК «Молочна країна» не є самостійним суб`єктом господарювання (юридичною особою), а здійснює функції саме СВК «Молочна країна». У свою чергу ОСОБА_1 призначений на посаду саме СВК «Молочна країна» і діє виключно в межах виданої нею довіреності.

Відтак, за умови, що реєстрацію СВК «Молочна країна» було здійснено не з метою здійснення господарської діяльності, а внаслідок вчинення злочину - фіктивного підприємництва, діяльність філії такого товариства також не може вважатися легітимною, а складені за її участю первинні документи не можуть використовуватися для декларування показників податкової звітності.

Також представник позивача в апеляційній скарзі вказував на те, що контролюючий орган не надав належної оцінки первинним документам, які були надані на підтвердження фактичного здійснення операцій з поставки молока.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 280/546/19, встановлені у вироках факти фіктивного підприємництва виключають оцінку наданих позивачем первинних документів, виписаних за операціями з придбання послуг та товарів у цих товариств, як достовірних.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що надані ТОВ «ПЖК-Запоріжжя» первинні документи щодо правовідносин з Філією № 1 СВК «Молочна країна» не є такими, що згідно зі ст. 44 Податкового кодексу України можуть бути підставою для обліку доходів та витрат товариства.

Додатково колегія суддів враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 червня 2020 року у справі № 640/20512/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, було задоволено адміністративний позов Головного управління ДФС у м. Києві та визнано недійсним договір № 122/2016 від 13 червня 2016 року, укладений між СВК «Молочна країна» та ТОВ «ПЖК «Запоріжжя».

Підставою для визнання вказаного договору недійсним стало недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, адже правочин між СВК «Молочна країна» та ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» спрямований на створення штучних підстав для незаконного отримання ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» права на податковий кредит і, як наслідок, для зменшення податкових зобов`язань.

Вказані відомості були отримані судом із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що Головне управління ДФС у м. Києві правомірно здійснила додаткове нарахування податкових зобов`язань ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» з податку на додану вартість, а також зменшило суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ «ПЖК «Запоріжжя».

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 29 листопада 2019 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «ПЖК «Запоріжжя» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЖК «Запоріжжя» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 16 жовтня 2020 року.