Справа № 200/8414/20-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 р. Справа№200/8414/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі Військова частина, відповідач) про визнання незаконними та протиправними дій тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 25.08.2020 року щодо звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я, зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 25.08.2020 року та видати наказ про його звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, після проходження військово-лікарської комісії у 18 Регіональній військово-лікарської комісії (військовий шпиталь м. Дніпро) та отримання свідоцтва про хворобу №1495 від 14.07.2020 року (затверджене 17.07.2020 року), згідно якому позивача визнано обмежено придатним до військової служби, 25.08.2020 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби згідно пп. б п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я. Однак, листом від 28.08.2020 року №732 за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , позивача повідомлено про відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби за станом здоров`я. Позивач вважає такі дії протиправними та незаконними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року відкрите спрощене позовне провадження у даній справі. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

05 жовтня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Військової частини НОМЕР_1 зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки військово-лікарською комісією у свідоцтві про хворобу №1495 встановлено, що позивач згідно статті 83-б, 64-г, 23-г, 13-г графи ІІ Розладу хвороб, графи 1 Таблиці «Б» додаткових вимог непридатний до служби у високомобільних десантних військах, придатний до військової служби, а отже підстави для звільнення з військової служби відсутні. У зв`язку з чим, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , з 03.05.2019 року проходить військову службу за контрактом, військове звання солдат військової служби за контрактом, військова професія десантник (а.с. 5-10, 17-18).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , позивач є учасником бойових дій (а.с. 11).

За розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 №438 від 11.06.2020 року, позивачу провели огляд, про що видано свідоцтво про хворобу №1495, затверджене 17.07.2020 року (а.с. 12-13).

Згідно п.12 свідоцтва позивача визнано «непридатним до служби у високомобільних десантних військах, придатний до військової служби».

28.08.2020 року позивач подав рапорт (датований 25.08.2020 року) командиру військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким просив звільнити його з військової служби за станом здоров`я (а.с.14).

Листом від 28.08.2020 року №732 відповідач повідомив позивача, що його прохання щодо звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі наданих документів не підлягає задоволенню, так як військово-лікарською комісією у свідоцтві про хворобу №1495 встановлено, що позивач непридатний до служби у високомобільних десантних військах, але придатний до військової служби (а.с. 15).

Позивач вважає дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у його звільненні з військової служби протиправними.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з приписами ч.2 ст.2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Перелік підстав звільнення з військової служби військової служби наведений у статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Позивач у даній справі оскаржує дії командування військової частини щодо відмови у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з визнанням ВЛК обмежено придатним до військової служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 240 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом.

Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402), придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям визначає військово-лікарська експертиза.

Відповідно до пункту 2.1 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 22.12 Положення №402 визначено, що постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду. Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.

Згідно з п.35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З матеріалів справи вбачається, що у поданому позивачем рапорті від 25.08.2020 року, позивач просив звільнити його згідно з пп."б" п. 2 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII на підставі свідоцтва про хворобу №1495 від 17.07.2020 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (надалі - Закон №3543-XII) особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Тобто, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Так, Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 оголошено проведення часткової мобілізації, тобто почав діяти особливий період.

При цьому, суд звертає увагу на те, що особливий період починається з моменту оголошення рішення про мобілізацію, охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Зі змісту наведеного слідує, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. При цьому закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, оскільки його закінчення пов`язано виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію. Такого нормативно-правового акту наразі не прийнято.

За таких умов, вбачається, що дострокове розірвання (припинення) контрактів про проходження військової служби та звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі окремих положень Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «б» п.2 ч.5 ст.26 Закону 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Таким чином, статтею 26 Закону №2232-XII визначено можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі свідоцтва про хворобу №1495, затверджене рішенням ВЛК від 17.07.2020.

Також, суд звертає увагу на те, що у поданому рапорті позивач просить звільнити його згідно з пп."б" п. 2 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII. Вказана норма визначає умови припинення (розірвання) контракту з військовослужбовцем, який проходить військову службу, у зв`язку з чим, останній звільняється за станом здоров`я у мирний час.

Натомість, в особливий період військовослужбовці звільняються за власним бажанням, за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача згідно підпункту «б» пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі свідоцтва про хворобу, оскільки указаним свідоцтвом встановлено, що позивач не придатний до служби у високомобільних десантних військах, проте придатний до військової служби.

За таких обставин, позов у частині визнання протиправними дій відповідача, що полягають у відмові звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я, не підлягає задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 25.08.2020 року та видати наказ про його звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про визнання дій відповідача протиправними щодо не звільнення позивача з військової служби, в задоволенні якої судом відмовлено.

Отже, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надані, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України, судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 15 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко