Справа № 460/6125/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2020-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
13 жовтня 2020 року м. Рівне №460/6125/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання А.М. Юрчук, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Шеруда О.П.,
відповідача: представник Гарлінський О.Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
доМаріупольського загону морської охорони (військова чатина НОМЕР_1 )
про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Маріупольського загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач) про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 04.10.2019 по 30.03.2020 в сумі 109340,60грн.
Ухвалою суду від 21.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, призначено розгляд справи на 17.09.2020.
17.09.2020 судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з участю головуючої судді в підготовці суддів окружних адміністративних судів для підвищення кваліфікації.
Ухвалою суду від 21.09.2020 витребувано у відповідача додаткові докази, відкладено розгляд справи на 13.10.2020.
05.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтоване тим, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення такого заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У судовому засіданні представник відповідача подане клопотання підтримав та суду пояснив, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до адміністративного суду. Вказав, що положення ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) не поширюються на спірні правовідносини.
Представник позивача заперечила проти залишення позову без розгляду, зазначивши, що в даному випадку не можуть бути застосовані строки давності, оскільки згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд встановив та врахував наступне.
Частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У частині другій статті 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).
Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.
Таким чином, для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.07.2019 у справі №2140/1471/18.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді старшого техніка відділення інформаційних систем центру зв`язку та інформаційних систем, був звільнений з військової служби 4 жовтня 2019 року.
У день звільнення, 04.10.2019, позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період 2016-2019 роки та індексацію грошового забезпечення.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до суду.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 (а.а.с.20-22) у справі №460/4127/19 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського загону морської охорони в/ч НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій позов задоволено:

- визнано протиправними дії Маріупольського загону морської охорони в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби за контрактом;

- зобов`язано Маріупольський загін морської охорони в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 09 лютого 2017 року по 04 жовтня 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнано протиправною бездіяльність Маріупольського загону морської охорони в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 04 жовтня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Маріупольський загін морської охорони в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 04 жовтня 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зазначене рішення суду було виконано відповідачем 30 березня 2020 року виплачено позивачу 27078,86грн (а.с.9). Тобто, проведено остаточний розрахунок.

До суду позивач звернувся 19 серпня 2020 року.

Отже, з урахуванням наведених висновків, позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV є джерелом права, також містить положення, відповідно до яких право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інш. проти Великобританії" (заява №22083/93), рішення від 27.02.1980 у справі "Девеер проти Бельгії" (заява №6903/75)).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" (заява №72286/01) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, про поновлення пропущеного строку ним не заявлено, позовну заяву належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання Маріупольського загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 19 жовтня 2020 року

Суддя О.М. Дудар