Справа № 200/4467/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року справа №200/4467/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Блохіна А.А., суддів: Сіваченка І.В., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача Помалюк І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 р. у справі № 200/4467/20-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними дій та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Донецькій області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2289-45 від 06.04.2020 на суму 18275,72 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2289-45 від 06.04.2020 на суму 18275,72 грн.; зобов`язати привести дані своєї інформаційної системи у відповідність із нормами законодавства України щодо постановки особи на облік і нарахування податку з єдиного соціального внеску та виключити її з реєстру боржників податку, виключивши неправомірно нарахований податок у сумі 18275,72 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 20 року, прийнятим за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправними дії Головного управління ДПС у Донецькій області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.04.2020 № Ф-2289-45 на суму 18275,72 грн.; визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.04.2020 № Ф-2289-45 на суму 18275,72 грн.; зобов`язав Головне управління ДПС у Донецькій області внести зміни до інтегрованої картки платника - ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованого єдиного внеску в сумі 18275,72 грн.; стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, заборгованість позивача, на підставі чого відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), згідно вимог чинного законодавства. Апелянт зазначає, що відсутні обставини передбачені ч.7 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) для списання боргу (недоїмки). Також, апелянт посилається на необхідність сертифіката який підтверджує настання обставин не переробної сили (форс-мажорних обставин) як підставу визнання податкового боргу безнадійним та його списання у відповідності до вимог ПК України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 № 577 (далі - Порядок № 577).

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до запису від 25.04.2019 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачка була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця з 13.04.1995 року до 21.10.2015 року, та з 16.03.2017 року до 09.08.2018 року.

06.04.2020ГУ ДПС у Донецькій області станом на 31.03.2020 сформовано вимогу № -2289-45про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 18275,72 грн.

Відповідно до розрахунку спірної вимоги нараховано заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне страхування на суму 18275,72 грн., а саме: 19.04.2018 нараховано ЄВ ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю терміном сплати 19.04.2018 у сумі 2456,18 грн.; 02.05.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік терміном сплати 02.05.2018 у сумі 7040 грн.; 19.07.2018 нараховано ЄВ ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю терміном сплати 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн.; 21.01.2019 нараховано ЄВ ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю терміном сплати 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн.; 06.08.2019 збільшено щоквартальних нарахувань Коригування щоквартальних нарахувань по ЄВ терміном сплати 06.08.2019 у сумі 1408 грн. та 2457,18 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 по справі № 200/8497/19-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування вимоги № Ф-2289-45 від 07 лютого 2019 року, а саме суд: визнав протиправними дії Головного управління ДФС у Донецькій області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2289-45 від 07.02.2019 на суму 14411,54 грн.; визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецької області вимоги № Ф-2289-45 від 07 лютого 2019 року.

Суд у рішенні дійшов до висновку, що оскільки позивач перебуває на обліку у якості фізичної особи - підприємця та отримує пенсію за віком, відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VI, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України ), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з п.63.5 статті 63 ПК України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

За приписами пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, згідно з підпунктом 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік, як самозайнята особа.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є:

-фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

-особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Суд зазначає, що законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.

У контролюючого органу відсутні повноваження за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI, як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником або підприємцем в межах такої незалежної професійної діяльності, та що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

За частиню ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку

За частиною 5 ст. 25 Закону № 2464, вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до спірної вимоги та витягу з інтегрованої картки платника податків, позивач станом на 31.03.2019 має заборгованість з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування на суму 18275,72 грн., а саме нараховано: 19.04.2018 нараховано ЄВ ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю терміном сплати 19.04.2018 у сумі 2456,18 грн.; 02.05.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік терміном сплати 02.05.2018 у сумі 7040 грн.; 19.07.2018 нараховано ЄВ ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю терміном сплати 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн.; 21.01.2019 нараховано ЄВ ФОП в т.ч. з незалежною професійною діяльністю терміном сплати 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн.; 06.08.2019 збільшено щоквартальних нарахувань Коригування щоквартальних нарахувань по ЄВ терміном сплати 06.08.2019 у сумі 1408 грн. та 2457,18 грн.

Відповідач зазначає, позивач з підприємницькою діяльністю здійснює незалежну професійну діяльність. Проте, всупереч наведеним нормам з боку відповідача не надано жодного доказу про те, що позивач зареєстрована та здійснює незалежну професійну діяльність, або подає відповідну звітність.

Таким чином, відповідач безпідставно здійснив подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із такого виду діяльності позивача як здійснення незалежної професійної діяльності.

Також, частиною 4 статті 4 Закону N 2464-VI (у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, що набрав чинності з 01.01.2018 та діяла на момент спірних правовідносин) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі - Інструкція № 449), особи, зазначені в підпунктах 3, 6 пункту 1 цього розділу, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Системний аналіз наведених норм Закону N 2464-VI та Інструкції № 449, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, за наявності двох обов`язкових умов: 1 - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Суд зазначає, що вказаними нормами встановлено пільги для всіх суб`єктів, які набули право на призначення пенсії за віком, обмежень щодо виду пенсії та за яким законом повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску, нормою не визначено.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 р. у справі №814/779/17.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час виникнення податкового боргу), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, що не є спірними обставинами у справі

Враховуючи набуття позивачем права на призначення пенсії за віком, а саме отримання з статусу пенсіонера за віком та досягнення пенсійного встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач з часу досягнення пенсійного віку та/або отримання статусу пенсіонера за віком звільнена від сплати єдиного соціального внеску та могла бути платником внеску за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Матеріали справи не містять договору про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки позивач була звільнена від сплати єдиного соціального внеску, відповідачем безпідставно відображено його нарахування в ІКП позивача за спірний період та включено її до складу вимоги.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-2289-45 від 06.04.2020 на суму 18275,72 грн, є протиправною.

Щодо позовних вимог в частині внесення змін до інтегрованої картки платника шляхом виключення нарахованого єдиного внеску , суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5 розд. І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422, при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Таким чином в разі необхідності контролюючий орган має можливість здійснювати коригування облікових показників інтегрованої картки платника, в тому числі в ручному режимі.

Як зазначалось, позивачка на час нарахування відповідачем сум єдиного внеску була звільнена від його сплати та могла бути платником внеску лише за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Суд зазначає, що саме відповідач здійснює обчислення єдиного внеску, правильності його нарахування та сплати

Згідно із п.4.1.4 пп.4.1 ст.4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).

Отже, відповідач безпідставно здійснив нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період коли позивачка була звільнена від його сплати.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для проведення відповідних коригувань в Інтегрованій картці платника єдиного внеску шляхом виключення безпідставно відображених нарахувань єдиного внеску за період, нарахування якого здійснено таке нарахування.

Таким чином, підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника шляхом виключення нарахованого єдиного внеску в сумі 18275,72 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 р. у справі № 200/4467/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 р. у справі № 200/4467/20-а -залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 21 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: А.А. Блохін

Судді: І.В. Сіваченко

Л.В. Ястребова