Справа № 826/13525/15
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року

м. Київ

справа №826/13525/15

адміністративне провадження №К/9901/9730/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства власників квартир «Будматеріали» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2016 (суддя - Кобилянський К.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 (судді - Губська Л.В., Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) у справі за позовом Товариства власників квартир «Будматеріали» до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа відділ культури, туризму та охорони культурної спадщини Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправними дій, скасування розпоряджень та рішень,

встановив:

У липні 2015 року Товариство власників квартир «Будматеріали» звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними дії Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо прийняття розпоряджень від 01.08.2013 №405, від 14.08.2013 №431, від 29.12.2014 №693, від 16.01.2014 №8 та дії Київської міської ради щодо прийняття рішень від 01.11.2012 №279/8653, від 22.05.2013 №359/9416;

- скасувати в частині віднесення нежитлових приміщень, за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 46-48 до об`єктів комунальної власності на підставі:

розпорядження від 01.08.2013 №405 «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Печерської районної у м. Києві державної адміністрації за КП «Липкижитлосервіс» та КП «Печерська брама»;

розпорядження від 14.08.2013 №431 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.08.2013 №405»;

розпорядження від 29.12.2014 №693 «Про внесення змін до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.08.2013 №405 з урахуванням змін, внесених розпорядженням Печерської РДА від 14.08.2013 №431»;

розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.01.2014 №8 «Про перезакріплення нерухомого майна територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Печерської районної у м. Києві державної адміністрації»;

розпорядження від 01.10.2014 №503 «Про внесення змін до розпорядження Печерської РДА від 16.01.2014 №8»;

рішення Київської міської ради від 01.11.2012 №279/8653 «Про внесення змін та доповнень у додатки 1,6,9 та 10 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва»;

рішення Київської міської ради від 22.05.2013 №359/9416 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київради від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у 1972 році був утворений житлово-будівельний кооператив «Будматеріали» (далі - ЖБК «Будматеріали») і розпочато проектування будинку за проектним (будівельним) номером вулиця Карла Лібкнехта 46-48 .

10.06.1976 затверджено статут ЖБК «Будматеріали», який зареєстровано у відділі по керуванню організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих під №6.

Згідно тверджень позивача, єдиним замовником будинку є ЖБК «Будматеріали». Замовником проектних та будівельних робіт - Управління капітального будівництва (далі - УКБ) Київського міськвиконкому. При складанні акта-розпорядження по УКБ Київського міськвиконкому від 26.05.1978 (тобто остаточному підсумку вартості побудованого будинку) та прийняття його на баланс виступали дві сторони: УКБ з однієї сторони та ЖБК «Будматеріали».

Актом про введення будинку в експлуатацію, який затверджений рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 30.09.1977 за №1433, весь будинок був переданий на баланс ЖБК «Будматеріали», при цьому, на цокольному поверсі будинку розташовувалися об`єкти соціально-культурного призначення, що мали значення за часів СРСР, зокрема, побутова майстерня фірми «Світанок» та бібліотека для дітей.

У січні 2015 року Печерська РДА викликала представників ТВК «Будматеріали» на нараду 13.01.2015, на якій товариству повідомили, що ТВК «Будматеріали» зобов`язане передати на баланс відділу культури Печерської РДА приміщення, в якому розташована бібліотека.

У зв`язку з цим, ЖБК «Будматеріали» подало запит на надання розпоряджень, які можуть стосуватись спірних приміщень.

Печерська районна в місті Києві державна адміністрація листом від 06.02.2015 №105/01-55/1 надала копії розпоряджень та рішень, які стосувались приміщень ЖБК «Будматеріали».

Позивач не погоджуючись із розпорядженнями Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.08.2013 №405, від 14.08.2013 №431, від 16.01.2014 №8, від 29.12.2014 №693 та з рішеннями Київської міської ради від 01.11.2012 №279/8653, від 22.05.2013 №359/9416 в частині віднесення нежитлових приміщень, за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 46-48 до об`єктів комунальної власності, звернувся до суду з даним позовом.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачами протиправно віднесено нежитлові приміщення, за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 46-48 до об`єктів комунальної власності. На думку позивача спірні рішення є рейдерськими та зазіхають на об`єкти кооперативної організації, прийняті без участі і згоди Товариства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувані розпорядження та рішення не були направлені на віднесення до комунального майна вбудованих нежилих приміщень побутового та культурного призначення у будинку №46-48 по вул. Шовковичній загальною площею близько 424,6 кв.м., оскільки спірне майно було віднесене до комунального майна ще 13.01.1992 рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих №26 «Про формування комунального майна міста та районів», яке є чинним та не скасованим.

Суди дійшли висновку, що приймаючи оскаржувані рішення відповідачі діяли правомірно, в межах наданих їм повноважень, в той час як позивачем зворотного доведено не було.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судами не надано належної оцінки обставинам справи, не досліджено належним чином докази, які мають значення для правильного вирішення спору та ухвалено рішення, які підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти касаційної скарги Печерська РДА просить у її задоволенні відмовити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої частини 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

У справі що розглядається, спір виник щодо неправомірних, на думку позивача, дій відповідачів щодо прийняття рішень про віднесення спірних нежитлових приміщень до об`єктів комунальної власності.

При цьому, доводи позовної заяви вказують на те, що звернення до суду з цим позовом зумовлено необхідністю захисту порушених, на думку позивача, майнових прав створеного власниками квартир в житловому будинку №46-48 по вул. Шовковичній в м. Києві - ТВК «Будматеріали», як єдиного законного балансоутримувача зазначеного будинку, зокрема щодо користування і розпорядження спірними нежитловими приміщеннями. Позивач наголошує на тому, що відповідачами протиправно віднесено нежитлові приміщення, за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 46-48 до об`єктів комунальної власності. На його думку спірні рішення зазіхають на об`єкти кооперативної організації, прийняті без участі і згоди Товариства, є протиправними з підстав, визначених в установчих документах Товариства.

В свою чергу відповідач, як орган місцевого самоврядування, заперечує право позивача на спірні приміщення, вважаючи їх комунальною власністю.

Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів, а саме права користування спірними нежитловими приміщеннями.

Таким чином, спір у справі, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зважаючи на суб`єктний склад та характер спірних у цій справі правовідносин, даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 238, 239, 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу Товариства власників квартир «Будматеріали» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 - скасувати.

Провадження у справі №826/13525/15 за позовом Товариства власників квартир «Будматеріали» до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання протиправними дій, скасування розпоряджень та рішень, - закрити.

Протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови позивач вправі звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук