Справа № 620/1373/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1373/20 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування інвалідів на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Переробне підприємство Біомас» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В :

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас" (далі - ТОВ "Переробне підприємство Біомас") про стягнення з ТОВ "Переробне підприємство Біомас" (р/р НОМЕР_1 , ПАТ "Правекс-Банк" м. Київ, МФО - 380838, код ЄДРПОУ - 36584723) в дохід Державного бюджету України (отримувач - УК у Корюк.р-ні/Корюківс.р-н/50070000, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.), рахунок UA0025235, код ЄДРПОУ - 37750065) адміністративно-господарські санкції у сумі 28288,89 грн. та пеню у сумі 8,49 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідачем протягом звітного 2019 року не виконано норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю, неналежно виконано обов`язок надавати Державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим до нього позивачем застосовано адміністративно-господарські санкції та пеню, які позивач просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано, що Корюківською районною філією Чернігівського обласного центру зайнятості не отримувалась звітність форми №3-НП від відповідача 25.01.2019 р., особа на прізвище ОСОБА_1 в установі не працювала. Апелянт вважає, що відповідачем подано суду неправдиві відомості щодо подання ним у січні 2019 року звітності за формою № 3-НП.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем не виділено та не створено робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю, не доведено протиправного ухилення або протиправної відмови у працевлаштуванні на вакантну посаду осіб з інвалідністю. Просить суд не приймати до уваги при розгляді апеляційної скарги додаткового подані позивачем докази, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Переробне підприємство Біомас» (код ЄДРПОУ - 36584723) зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.07.2020.

27.01.2020 р. відповідачем до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 9 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України» «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників - 509,20 тис.грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 56 579,00 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн.

Листом від 29.01.2020 р. №03-69/135 позивач повідомив відповідача про необхідність подання уточнюючого звіту за 2019 рік та сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 28 288,89 грн.

07.02.2020 р. відповідачем до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 9 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників - 509,20 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 56579,00 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 28290,00 грн.

Листом від 11.02.2020 р. №03-123/212 позивач повідомив відповідача про необхідність сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 28288,89 грн за порушення вимог Закону України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у частині невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Оскільки на день подання позовної заяви відповідачем сума санкцій сплачена не була, позивачем нарахована відповідачу пеня, відповідно до облікової ставки, встановленої рішенням Правління Національного банку України від 12.03.2020 №172-рш, у розмірі 10% річних, що становить 8,49 грн. (10 х 120/100/365 = 0,03% х 28288,89 грн. = 8,49 грн. (розмір пені за один день) х 1 (кількість днів прострочення на день подання позовної заяви).

У зв`язку з несплатою відповідачем в добровільному порядку адміністративно-господарських санкцій та пені позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовлячи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом 2019 року створив робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформував Корюківську районну філію Чернігівського обласного центру зайнятості про наявність вакантного місця, призначеного для працевлаштування осіб з інвалідністю, про що надав звіт за формою 3-ПН про наявність вакансії до центру зайнятості. Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем не виділено та не створено робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем не надано та не доведено факту протиправного ухилення або протиправної відмови ТОВ «Переробне підприємство Біомас» у працевлаштуванні на вакантну посаду осіб з інвалідністю.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-XII), який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Статтею 17 Закону № 875-XII встановлено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 875-XII передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 та 5 ст. 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42 затверджена форма звітності №10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкція щодо її заповнення.

Згідно з п. 3.1 Інструкції середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік визначається відповідно до п. 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286. За таким же правилом визначається середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-XII Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Тобто забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення особи з інвалідністю до підприємства або звернення особи з інвалідністю до державної служби зайнятості (з подальшим її направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Отже, ст. 18 Закону № 875-XII не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов`язане самостійно здійснювати пошук осіб з інвалідністю для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 вказаного Закону № 875-XII чітко визначені обов`язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.02.2018 (справа №П/811/693/17), від 02.05.2018 (справа №804/8007/16) та від 13.06.2018 (справа №819/639/17).

При цьому суд враховує, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для них, є звіт форми №3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі №804/8007/16, від 17.09.2020 р. у справі № 160/4443/19, від 11.09.2020 р. у справі № 1.380.2019.003534,, від 13.07.2020 р. у справі 804/4097/18.

За змістом ч. 3 ст. 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VІ «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, серед іншого: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

У свою чергу, наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок її подання.

Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункти 3-5 Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (ч. 3 ст. 18-1 Закону №875-XII).

У ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем 18.01.2019 подавалася до Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості звітність за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", в якій повідомлялося про необхідність сприяння у працевлаштуванні на вакантне робоче місце "начальник виробництва" осіб з інвалідністю, що підтверджується копією вказаної звітності та доказами про її направлення у Корюківський районний центр зайнятості і отримання звітності останнім 25.01.2020, наявними в матеріалах справи.

В той же час, з листа Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 20.02.2020 №28.02/151-19 (на лист від 13.02.2020 №03-139/234), адресованого позивачу, вбачається, що ТОВ "Переробне підприємство Біомас" не зверталось до філії шляхом подачі звітності Інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН протягом 2019 року із зазначенням, що роботодавець потребує осіб з інвалідністю.

Суд першої інстанції відхилив посилання позивача на вказаний лист, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази спірного звернення відповідача, про що зазначено судом вище.

Також суд першої інстанції відхилив посилання позивача у позові на той факт, що відповідно до вказаного листа Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 20.02.2020 №28.02/151-19 протягом 2019 звітного року відповідач звітність за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" з відміткою для інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розділі II. Коментарів до даних про вакансії до вказаної філії не подавав, що є свідченням неналежного виконання ним обов`язку надавати Державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Суд зауважив, що відповідний лист Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості вказаних уточнень не містить, а звітність за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", наявна в матеріалах справи, у розділі I. Основні дані про вакансії містить інформацію про одну вільну вакансію у ТОВ "Переробне підприємство Біомас" (с. Сядрине) за посадою "начальник виробництва" із заробітною платою 5000,00 грн. Як вбачається з розділу II. Коментарі до даних про вакансії, останній містить наступні відмітки: кількість вакансій - 1; кількість осіб, які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані - 1, категорії громадян - інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; завдання та обов`язки відповідно до посадових обов`язків; режим роботи - п`ятиденний робочий тиждень; характер виконуваної роботи - постійний; умови праці - оптимальні; вимоги до кандидата: освітній рівень - професійно-технічна освіта; освітньо-кваліфікаційний рівень - кваліфікований робітник.

Отже працевлаштуванню осіб з інвалідністю передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць. Відповідач інформував державну службу зайнятості про наявність вільної вакансії ("начальник виробництва") для осіб з інвалідністю, подаючи Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми 3-ПН про наявність вільної вакансії протягом 2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому суд звертув увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.06.2018 у справі №806/1368/17.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протягом 2019 року створив робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформував Корюківську районну філію Чернігівського обласного центру зайнятості про наявність вакантного місця, призначеного для працевлаштування осіб з інвалідністю, про що надав звіт за формою 3-ПН про наявність вакансії до центру зайнятості.

Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем не виділено та не створено робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем не надано та не доведено факту протиправного ухилення або протиправної відмови ТОВ "Переробне підприємство Біомас" у працевлаштуванні на вакантну посаду осіб з інвалідністю.

Згідно з положеннями частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині другій наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тобто нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті особами з інвалідністю робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку із скоєнням ним правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих осіб з інвалідністю, якщо при цьому суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом заходів для працевлаштування останніх, тобто, коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.06.2010 за скаргою Відкритого акціонерного товариства Балаклавське рудоуправління ім.О.М. Горького у справі за позовом Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Крім того, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися їх пошуком для працевлаштування.

Враховуючи, що підприємство вживало всіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена і Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 (справа №К/9901/49/17) та Верховним Судом України у постанові від 20.06.2011 (справа №21-60а11).

В апеляційній скарзі апелянт просить судову колегію не враховувати надану відповідачем копію звітності за формою №3-НП від 18.01.2019 р. з огляду на наступне.

З метою перевірки направлення відповідачем згаданої вище звітності, відділенням 17.02.2020 р. на адресу Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості був направлений лист № 04-87/1188 щодо проведення додаткової перевірки надходження згаданої звітності форми №3-НП від відповідача 25.01.2019 р., адже в попередній інформації від 20.02.2020 р. філія інформувала відділення про те, що протягом 2019 року звітність форми №3-НП відповідачем не подавалась.

В листі - відповіді від 20.07.2020 р. № 28.02/515-20 Корюківська районна філія Чернігівського обласного центру зайнятості підтвердила раніше надану інформацію щодо неподання відповідачем звітності за формою №3-НП. Більше того, апелянт вказує на те, що особа на прізвище ОСОБА_1 в установі не працювала.

З урахуванням вищевикладеного, відділення 27.07.2020 р. звернулося до Чернігівського обласного центру зайнятості за роз`ясненнями щодо перебування у трудових відносинах з Корюківською районною філією Обласного центру зайнятості станом на 25.01.2019 р. особи на прізвище ОСОБА_1 .

Згідно із відповіді, наданої 28.07.2020 р. листом № 11/2584-20, особа на прізвище ОСОБА_1 відповідно до штатного розпису станом на 25.01.2019 р. не перебувала у трудових відносинах з Корюківською районною філією Чернігівського обласного центру зайнятості.

Однак, колегія суддів критично оцінює надані позивачем листи, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43) вбачається, що звітність була направлена відповідачем на адресу: вул. Слов`янська, 13, м. Корюківка, 15300, що співпадає із місцерозташуванням Корюківської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості.

Окрім того, в матеріалах наявна копія фіскального чеку від 18.01.2019 р. про направлення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 023 на цю ж адресу.

З урахуванням вищевикладеного, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що подана відповідачем звітність є сфальсифікованою. При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідальність за правильність вручення поштового відправлення покладається на відповідне поштове відділення, а тому у разі неналежного вручення останнього відповідач не може нести відповідальність.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем було виконано вимоги Закону № 875-XII, зокрема, створено робоче місце для осіб з інвалідністю, подано до Чернігівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості звітність про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення адміністративно-господарського правопорушення.

В контексті вищевикладеного, судова колегія не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення судом першої інстанції і погоджується з його висновками.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк