Справа № 520/6950/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р. Справа № 520/6950/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 (суддя Сліденко А.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 17.06.20) по справі № 520/6950/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс машинобудування"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішення,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс машинобудування", звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 27.06.2019 р. №9;

-зобов`язати поновити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс Машинобудування" (ідентифікаційний код - 25189719) у Реєстрі платників єдиного податку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 27.06.2019 р. №9.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Харківській області поновити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс Машинобудування" (ідентифікаційний код - 25189719) у Реєстрі платників єдиного податку.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги посилається на те, що на момент прийняття контролюючим органом рішення про виключення суб`єкта господарювання з реєстру платників єдиного податку, судових рішень по справі № 520/5958/19 не існувало, а тому ГУ ДФС області приймаючи рішення від 27.06.2019 р. №9 "Про анулювання реєстрації заявника у якості платника єдиного податку" діяло обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень й у спосіб, що визначений ПК України.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача (Виноградов В.О.) підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача (Третьякова Н.Ю.) заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, позивач пройшов визначену законодавством процедуру державної реєстрації, унаслідок чого з 08.01.1998р. набув правового статусу суб`єкта господарювання юридичної особи, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 25189719.

З 21.01.1998 р. ТОВ "Технополіс машинобудування" є платником податку на додану вартість.

З 31.05.2012 р. оподаткування результатів господарських операцій заявника у межах господарської діяльності здійснювалось за спрощеною системою оподаткування у якості платника 3 групи із реєстрацією платником ПДВ.

25.06.2018 р. контролюючим органом відносно ТОВ "Технополіс машинобудування" було прийнято податкове повідомлення рішення №1 про визначення грошового зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 23.717,50грн. (основний платіж 18.974,00грн.; штраф 4.733,50грн.).

Указане рішення одержано платником податків 03.07.2018р. (а.с.94).

Скаргою від 12.07.2018 р. це рішення було оскаржене заявником в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 03.08.2018р. строк розгляду цієї скарги було продовжено до 14.09.2018р. включно (а.с.149).

Рішенням ДФС України від 12.09.2018р. згадана скарга заявника була відхилена (а.с.95-96).

13.06.2019р. податкове повідомлення рішення від 25.06.2018р. №1 ТОВ "Технополіс машинобудування" оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019р. по справі №520/5958/19 (залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020р.) податкове повідомлення рішення від 25.06.2018р. №1 було визнано протиправним і скасовано.

14.05.2019р. контролюючим органом відносно заявника було прийнято податкове повідомлення рішення №5 про визначення грошового зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 14.200,50грн. (основний платіж 9.467,00грн.; штраф 4.733,50грн.), яке отримано позивачем 04.06.2019р.

13.06.2019р. податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019р. №5 було оскаржено ТОВ "Технополіс машинобудування" в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 р. по справі №520/5957/19 (з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020р.) податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019р. №5 було скасовано в частині визначення основного платежу - 4496,00 грн. та застосування штрафу - 2248,00 грн. В частині визначення основного платежу 4.971,00грн. та застосування штрафу 2.485,50грн. у задоволенні позову заявника було відмовлено.

У картці особового рахунку заявника як платника ПДВ з 02.10.2018р. безперервно відображалась наявність недоїмки (тобто податкового боргу) у початковій загальній сумі 28.098,24грн. (основний платіж 18.953,19грн.; штраф 4.743,50грн.; пеня 4.401,55грн.).

27.06.2019р. контролюючим органом було проведено камеральну перевірку діяльності заявника з питання дотримання умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

Результати перевірки оформлені актом від 27.06.2019р. №4180/20-40-53-05-09/25139719 (далі за текстом - Акт), в якому зафіксовано порушення ТОВ "Технополіс машинобудування" абз.8 п.п.298.2.3 ст.298 та абз.3 п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України за рахунок застосування спрощеної системи оподаткування при існуванні податкового боргу за податковими повідомленнями рішеннями №1 від 25.06.2018р. на суму 23.717,50грн. та №5 від 13.06.2019р. на суму 14.200,50грн., а також пені у розмірі 6.807,47грн.

27.06.2019р. і з посиланням на Акт контролюючим органом було видано рішення №9 про анулювання реєстрації заявника у якості платника єдиного податку. Підставою для прийняття оскарженого рішення контролюючим органом обрані положення абз.8 п.п.298.2.3 ст.298 та абз.3 п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України.

Позивач заперечуючи законність рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації у якості платника єдиного податку, звернувся до суду з вказаним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, прийнято рішення за відсутності передбачених законом підстав та при невірному застосуванні норм законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З 01.01.2012 р. правовідносини з приводу справляння єдиного податку унормовані приписами глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Так, п.п.8 п.п.298.2.3 ст.298 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, в останній день другого із двох послідовних кварталів.

У тексті оскарженого рішення контролюючим органом указано, що заявник переводиться на загальну систему оподаткування з 01.07.2019р., тобто перший календарний день третього кварталу 2019р.

Отже, звітними податковими періодами, використаними контролюючим органом для розрахунків, у спірних правовідносинах є ІІ квартал 2019р. та І квартал 2019р.

Відтак, контролюючий орган у спірних правовідносинах виходив із наявності у заявника податкового боргу станом на 01.04.2019р. (перше число першого місяця ІІ кварталу 2019р.) та станом на 01.01.2019р. (перше число першого місяця І кварталу 2019р.).

Відповідно до п.п.3 п.п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно п.п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акту перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5 1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Таким чином, проведення виїзної документальної перевірки на предмет дотримання п.п.4 п.291.4 та п.291.5 1 ст.291 Податкового кодексу України є обов`язковим виключно стосовно платників єдиного податку 4 групи.

Між тим, відносно заявника контролюючим органом у спірних правовідносинах фактично перевірялось питання своєчасно оплати грошових зобов`язань з податків (зборів).

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У розумінні п.п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Таким чином, оскільки нормами глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України не передбачено окремого порядку проведення перевірок з питань дотримання особами умов застосування спрощеної системи оподаткування за критерієм своєчасності виконання податкового обов`язку (тобто за критерієм відсутності податкового боргу), а проведена контролюючим органом перевірка стосувалась виключно питання своєчасності оплати податків (зборів) і здійснювалась на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, то порушень у реалізації владної управської функції у цій сфері судом не знайдено.

Згідно п.п.299.6 ст.299 Податкового кодексу України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

У силу п.п.291.5.8 ст.291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

За визначенням п.п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли з урахуванням правових наслідків існування податкового боргу (якими є втрата права на застосування спрощеної системи оподаткування) платнику єдиного податку в обов`язковому порядку має бути надіслана податкова вимога безвідносно до суми боргу.

До матеріалів справи відповідачем, контролюючим органом не подано доказів направлення на адресу заявника податкової вимоги.

Відтак відповідачем не забезпечено виконання положень ч.2 ст.2 КАС України при винесенні оскарженого рішення, адже не виклав у тексті Акту жодних обставин реальної обізнаності заявника із існуванням податкового боргу або об`єктивної неспроможності заявника не знати про існування податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про анулювання реєстрації заявника у якості платника єдиного податку було зумовлено відомостями картки особового рахунку з приводу відсутності оплати податкового повідомлення рішення від 25.06.2018р. №1, податкового повідомлення - рішення від 14.05.2019р. №5 та самостійно нарахованої контролюючим органом пені за заниження платником податкових зобов`язань з ПДВ (тобто за недоплату).

З цього приводу суд зауважує, що обставини оплати податкового повідомлення - рішення від 14.05.2019р. №5 неправомірно покладені контролюючим органом в основу волевиявлення про виключення заявника з реєстру платників єдиного податку, адже це податкове повідомлення рішення було одержано заявником лише 04.06.2019р.

За правилами п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України це податкове повідомлення рішення підлягало оплаті протягом 10 днів, тобто заявник мусив ініціювати переказ коштів на оплату цього рішення (здійснити платіж) до 14.06.2019р. включно.

13.06.2019р. заявник оскаржив податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019р. №5 у межах справи №520/5957/19.

У розумінні п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України процедура узгодження грошових зобов`язань за цим рішенням завершилась лише 11.02.2020р. за подією ухвалення Другим апеляційним адміністративним судом постанови від 11.02.2020р.

Відтак, усі обставини, що будь-яким чином пов`язані з податковим повідомленням-рішенням від 14.05.2019р. №5, не можуть бути визнані законними підставами для позбавлення заявника статусу платника єдиного податку.

Обставини оплати заявником податкового повідомленнярішення від 25.06.2018р. №1 також не можуть бути визнані законними підставами для позбавлення заявника статусу платника єдиного податку, адже вказане податкове повідомлення - рішення скасовано судом у межах справи №520/5958/19.

Обставини оплати заявником пені за вчинення діяння з недоплати (заниження податкового зобов`язання з ПДВ), що і стало підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення від 25.06.2018р. №1 та податкового повідомлення - рішення від 14.05.2019р. №5 також не можуть бути визнані судом законними підставами для позбавлення заявника статусу платника єдиного податку, адже правовідносини з приводу нарахування пені унормовані приписами ст.129 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.129.1 ст.129 означеного кодексу нарахування пені розпочинається: у порядку п.п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України - при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у порядку п.п.129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України - при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у порядку п.п.129.1.3 ст.129 Податкового кодексу України - при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавцем передбачено три процедури нарахування пені, а саме: 1) у порядку п. 129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими по результатам податкової перевірки; 2) у порядку п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України за рішеннями контролюючого органу, винесеним у випадках коли податкове зобов`язання визначається органом доходів і зборів у силу закону; 3) у порядку п.п.129.1.3 ст.129 Податкового кодексу України за самостійно поданими платником деклараціями.

При цьому, у кожному з окреслених випадків нарахування пені розпочинається виключно після настання події узгодження грошового зобов`язання з податку (збору).

Можливість нарахування пені на недоїмку (тобто на занижене платником грошове зобов`язання - недоплату) від календарної дати закінчення певного звітного податкового періоду нормами Податкового кодексу України чітко не передбачена.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для заявника підхід.

Оскільки положеннями Податкового кодексу України не встановлено чіткого порядку нарахування пені на занижене грошове зобов`язання платника (недоплату) до моменту настання події узгодження такого зобов`язання за рішенням контролюючого органу, то відповідні владні управлінські діяння контролюючого органу слід визнати неправомірними та такими, що не мають юридичного значення.

Крім того, з наявних у справі роздруківках картки особового рахунку платника податків вбачається нарахування контролюючим органом пені на підставі п.129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України.

Між тим, суд зазначає, що у спірних правовідносинах контролюючим органом була проведена податкова перевірка діяльності платника, складено акт податкової перевірки, видано податкові повідомлення-рішення.

Тому нарахування пені могло бути правомірно проведено контролюючим органом лише за процедурою п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України і лише за подією несвоєчасної оплати узгоджених грошових зобов`язань за виданими контролюючим органом податковими повідомленнями - рішеннями.

Аналогічний правовий висновок з приводу застосування ст. 129 Податкового кодексу України міститься у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 р. по справі №520/10442/18.

При цьому, картка особового рахунку платника податків є електронним документом, в якому відображається лише подія нарахування пені контролюючим органом.

Відтак, відомості картки особового рахунку платника самі по собі об`єктивно не здатні підтвердити правильність та підставність обчислення пені.

Матеріалами справи не підтверджено існування події узгодження того грошового зобов`язання з податку на додану вартість, на яке контролюючим органом була нарахована пеня до моменту видання контролюючим органом податкового повідомлення - рішення.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій скаржник не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Отже, оскільки відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості винесеного рішення, з урахуванням вимог, визначених частиною другою статті 19 Конституції України, частиною третьою статті 2 КАС України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву (запереченню) на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 по справі № 520/6950/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 19.10.20.

(у зв`язку із перебуванням суддів Ральченка І.М., Бершова Г.Є., Катунова В.В. у відпустці).