Справа № 440/4424/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4424/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

представника позивача - Гришко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 12.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він має право на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", проте, рішенням відповідача від 07.11.2019 №13 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні такої пенсії. Позивач пояснює, що право на пенсію за вислугу років у нього виникло у серпні 2018 року, коли позивачу виповнилось 55 років, проте позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років у серпні 2019 року. Вважає, що загальний страховий стаж на момент звернення до відповідача становив 27 років 6 місяців, у тому числі, пільговий стаж становив 17 років 8 місяців, тому вважає, що мав необхідний стаж роботи, який давав йому право на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду у справі №440/4424/20, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4424/20, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

17 вересня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 46-48/, у якому представник ГУ ПФУ в Полтавській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що аналіз поданих позивачем документів свідчить про відсутність у гр. ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу, зокрема, відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить лише 25 років 6 місяців 13 днів. Відтак вважає, що рішення №13 від 07.11.2019 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 прийнято у відповідності до норм законодавства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року суд вирішив перейти до розгляду адміністративної справи №440/4424/20 у спрощеному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено по даній справі судове засідання на 10:30 15 жовтня 2020 року, витребувано від відповідача докази.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на вищевикладене, суд вирішив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12/, звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років /а.с. 52-53/.

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій № 13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07 листопада 2019 року № 13 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, підтвердженого у встановленому законодавством порядку /а.с. 8, 50-51/.

В обґрунтування підстави відмови у призначенні пенсії за вислугою років у вказаному рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить 25 років 6 місяців 13 днів.

Не погодившись з відмовою ГУ ПФУ в Полтавській області в призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", позивач звернувся до суду даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тоді як підстави призначення пенсії за вислугу років окремих категорій працівників інших галузей народного господарства визначено статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років /а.с. 52-53/, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Згідно з приписами пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Таким чином, для призначення пенсії за вислугу років з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року на підставі пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, повинні досягти 55 років, а також мати стаж роботи: для чоловіків - не менше 27 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення до відповідача із заявою від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12/, досяг віку 56 років.

Рішення відділу з питань перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07 листопада 2019 року №13 про відмову у призначенні пенсії вмотивовано тим, що страховий стаж позивача відповідно до наданих документів становить 25 років 6 місяців 13 днів.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів представником відповідача надано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що згідно трудової книжки та наданих підтверджуючих довідок загальний стаж роботи гр. ОСОБА_1 становить 25 років 6 місяців 13 днів, у тому числі:

- 01.09.1980 - 23.07.1981 - навчання;

- 27.07.1981 - 01.10.1981 - Полтавський будівельний комбінат;

- 13.11.1981 - 15.12.1983 - військова служба;

- 07.02.1984 - 19.06.1984 - Новосанжарський консервний завод;

- 26.06.1984 - 31.12.1991 (сп. №2) - ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 01.01.1992 - 22.01.1996 - геолог ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 23.01.1996 - 31.01.1996 - ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 01.02.1996 - 17.02.1996 - геолог ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 18.02.1996 - 28.02.1996 - ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 01.03.1996 - 15.03.1996 - геолог ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 16.03.1996 - 31.03.1996 - ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 01.04.1996 - 02.04.1996 - геолог ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 03.04.1996 - 28.05.1996 - ДП Полтаванафтогазгеологія;

- 01.06.1996 - 01.02.2001 - ЦРЛ №49;

- 28.09.2001 - 28.02.2002 - ОО Інтренафтогазсервіс;

- 01.03.2002 - 31.12.2003 - СС "КНГ - СЕРВІС" (Росія);

Згідно діючого законодавства наступні періоди враховані згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (на основі страхових внесків): 05.01.2008 - 30.04.2008, 04.07.2008 - 21.07.2008, 05.06.2009 - 28.08.2009, 01.09.2012 - 30.09.2012, 01.12.2014 - 30.04.2015, 01.05.2015 - 11.05.2015, 01.07.2016 - 15.08.2016, 16.08.2016 - 11.11.2016 (сп. №2) ТОВ "Бурова компанія Укрбудсервіс", 12.11.2016 - 22.11.2016, 16.09.2017 - 30.09.2017, 01.10.2017 - 14.02.2018, 15.02.2018 - 11.09.2018 (сп. №2) ТОВ "Спецмехсервіс", 12.09.2018 - 30.09.2018, 20.12.2018 - 14.07.2019.

Зазначено, що не враховано періоди роботи з 01.01.2004-30.06.2004 та 05.02.2009 по 27.04.2011 в ОО СС "КНГ - СЕРВІС" (Росія) - у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків до відповідних фондів Держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність та вказано, що з урахуванням цих періодів роботи, стаж роботи становив би 28 років 0 місяців 11 днів.

Згідно з частиною 2 статті 24 від 09.07.03 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В розумінні статті 1 Закону №1058-IV під поняттям пенсія розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року, передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, при призначенні пенсії за законодавством України враховується набутий стаж, що підтверджується виданими в належному порядку документами.

За твердженням відповідача, позивачем не підтверджена сплата страхових внесків за період роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 30.06.2004 та з 05.02.2009 по 27.04.2011, у зв`язку з чим відповідачем не зараховано до стажу роботи позивача вказані періоди, з урахуванням яких стаж роботи ОСОБА_1 становив би 28 років 0 місяців 11 днів.

Оцінюючи вказані доводи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, з 01.03.2002 по 30.06.2004 позивач працював слюсарем по обслуговуванню бурових експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ по четвертому розряду в ООО "КНГ-СЕРВІС" /а.с. 18/, а з 05.02.2009 по 27.04.2011 - працював слюсарем по обслуговуванню бурових по п`ятому розряду в бурінні в ООО "КНГ-СЕРВІС" /а.с. 19/.

Отже, трудовою книжкою підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 30.06.2004 та з 05.02.2009 по 27.04.2011 у ООО "КНГ-СЕРВІС".

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Отже, наявність у ОСОБА_1 загального страхового стажу в розмірі 28 років 0 місяців 11 днів, який є однією з умов для призначення йому пенсії на підставі пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (не менше 27 років 6 місяців у чоловіків), підтверджено записами його трудової книжки.

Пенсійним органом не доведено неможливості врахування до страхового стажу спірних періодів, з урахуванням яких страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 0 місяців 11 днів.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відділу з питань перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №13 від 07 листопада 2019 року про відмову гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому вказане рішення є протиправним

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд також враховує, що частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини справи та наведені вище норми права, враховуючи, що оскаржувані дії виразилися у прийнятті рішення відділу з питань перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №13 від 07 листопада 2019 року про відмову гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яким порушено право позивача, з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 , на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07 листопада 2019 року №13 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років від 12 серпня 2019 року з урахуванням висновків суду.

Інших дій, якими б порушувалися права позивача у спірних правовідносинах судом не встановлено.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 12.08.2019, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У даній справі оцінка правомірності відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Суд не може досліджувати інші обставин, що можуть бути перешкодою у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", які не досліджувалися відповідачем, оскільки ці повноваження відносяться до його виключної компетенції.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 12.08.2019, - є такою, що у даній справі виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією про сплату №8758 від 14.08.2020 /а.с. 11/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 25/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп. (840 грн. 80 коп./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07 листопада 2019 року №13.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років від 12 серпня 2019 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 20 жовтня 2020 року.

Суддя С.С. Сич