Справа № 703/3254/20
Суддя: Ігнатенко Т. В.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3254/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Круш Юрія Анатолійовича та Прилуцького відділення Головного управління Національної поліції України у Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

встановив:

30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №291175 від 18 вересня 2020 року, винесену поліцейським СРПП №1 Прилуцького ВП ГУНП в Черкаській області Круш Ю.А.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 вересня 2020 року близько 16 години він пересувався на власному автомобілі «GreatWall», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Прилуки Чернігівської області, та о 16 годині 10 хвилин був зупинений поліцейським СРПП №1 Прилуцького ВП ГУНП у Чернігівській області Круш Ю.А . Причиною зупинки стало те, що нібито на автомобілі здійснено переобладнання, а саме - встановлено додаткові зовнішні світлові прилади. На підставі виявленого переобладнання поліцейським було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №291175 від 18 вересня 2020 року, відповідно до якої, він, керуючи транспортним засобом «GreatWall», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 18 вересня 2020 року о 16 год. 10 хв. в м. Прилуки по вул. 1 Травня, у якого на т/з установлено більше двох додаткових фар, чим порушив пункт 31.4.3 ПДР України, та не пред`явив для перевірки свідоцтво про реєстрацію на т/з, чим порушив пункт 2.1 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУПАП, ч.1 ст.126 КУпАП, в зв`язку з чим до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі (340 гривень) 425 гривень.

Позивач вважає, що вищевказана постанова є незаконною та підлягає скасування з огляду на наступне. Так, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлення додаткових світлових приладів на транспортний засіб не віднесено до переобладнання транспортного засобу, а відтак не потребує додаткового погодження від виробника транспортного засобу та/або будь-якого з органів державної влади та проведення державної реєстрації таких змін в зовнішній вигляд транспортного засобу.

Працівником поліції звірка маркування та автомобіля, його складових, а також документів з експлуатації та ремонту автомобіля не здійснювалась. Крім того, автомобіль був придбаний ним вже з наявними на ньому двома додатковими світловими приладами білого кольору та при постановці автомобіля на облік він був оглянутий фахівцями експертної служби МВС та допущений до експлуатації, про що було складено відповідний висновок. Також, встановлені на автомобілі додаткові світлові прилади віднесені до категорії денних ходових вогнів та широко використовуються. Денні ходові вогні - це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Сам термін «передбачені конструкцією» означає, що в автомобілі, перш за все, має бути передбачене спеціальне місце для встановлення денних ходових вогнів - тобто має існувати фізична можливість їх розміщення відповідно до встановлених правил та стандартів.

Також, поліцейським жодних замірів та перевірки місця встановлення денних ходових вогнів не здійснювалось, так само як не перевірявся ні режим їх роботи, ні факт підключення до мережі живлення взагалі, а отже постанова винесена поліцейським на підставі власних необґрунтованих припущень щодо існування в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, при цьому відповідачам роз`яснено право на подання відзиву на адміністративний позов та визначено строк його подачі до 19 жовтня 2020 року.

У визначений вказаною ухвалою строк відповідачем поліцейським СРПП №1 Прилуцького ВП ГУНП в Черкаській області Круш Ю.А. суду надано відзив на позов, відповідно до якого, вважає позов безпідставним, а його причини надуманими та формальними, такими, що не впливають на законність рішення та демонструють прагнення позивача уникнути встановленої законом адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Так, поліцейський СРПП №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області має визначені у нормах чинного законодавства України право виявляти адміністративні правопорушення на транспорті, а також виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП. 18 вересня 2020 року під час несення служби у складі наряду сектору реагування патрульної поліції №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області, рухаючись на маршруті патрулювання в м. Прилуки по вул. Вавілова, наряд побачив, як вулицею міста рухається автомобіль «GreatWall», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який має зовнішні ознаки технічного переобладнання, зазначеного в ч.1 ст.32 Закону України «Про дорожній рух», що являє собою діяння, яке містить склад адміністративного правопорушення. Відповідач мав правові підстави для зупинки вказаного транспортного засобу, яким керував позивач. Крім того, відповідач не погоджується з висновком позивача, що встановлення додаткових світлових приладів на транспортному засобі не віднесено до переобладнання транспортного засобу, при цьому позивач у позовній заяві визнав, що самостійно здійснив встановлення додаткових фар, які вказує, що це є ходовими вогнями, які, на думку позивача, встановлені у цілях підтримання безпеки дорожнього руху. Заборона встановлення додаткових зовнішніх світлових приладів передбачена п.6.1.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання». Як вбачається з фотографії вищевказаного автомобіля, вказані ходові вогні встановлено позивачем кустарно, що ним не заперечується, крім того за зовнішнім оглядом мають жовтий відтінок, що вказує на те, що останні є протитуманними фарами.

Також, позивач під час зупинки не виконав свого обов`язку та не пред`явив для перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб, за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, позивачем постанова у даній частині не оскаржується. Визнання факту вчинення позивачем правопорушень було те, що відносно останнього на місці події винесено оскаржувану постанову.

Відповідач вважає, що ним було законно, тобто у відповідності до чинного законодавства, винесено оскаржувану постанову, в зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.

До вказаного відзиву, на підтвердження викладених у ньому обставин, відповідачем додано фотозображення автомобіля «GreatWall», д.н.з. НОМЕР_1 .

Представником відповідача Прилуцького відділення Головного управління Національної поліції України у Чернігівській області відзиву на позов до суду не направлено.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та відзиві на позов обставини, суд приходить до наступного висновку,

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбаченіКонституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.2, 4 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, передбачені ст.121 та ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою поліцейського СРПП №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області старшим сержантом поліції Круш Ю.А. серії БАБ №291175 від 18 вересня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Конишева М.В. - позивача у справі, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі (340) 425 гривень, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, за те, що він 18 вересня 2020 року о 16 годині 10 хвилин в м. Прилуки по вул. 1 Травня, керував транспортним засобом «GreatWall», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому установлено більше двох додаткових фар, чим порушив пункт 31.4.3 ПДР України, та не пред`явив для перевірки свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає в разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно п.31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, працівник поліції вважає, що позивач порушив, зокрема, п.31.4.3 ПДР України.

Відповідно до п.31.4 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема згідно п.31.4.3 ПДР України зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Таким чином, п.31.4.3 ПДР України містить підпункти з літерними позначенням, в кожному з яких міститься окрема вимога, яка забороняє експлуатацію транспортного засобу.

Однак, оскаржувана постанова не містить точної правової кваліфікації правопорушення, оскільки в ній не вказано підпункту з літерним позначення п.31.4.3 ПДР України, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, працівником поліції в ній не зазначено, які конкретні стандарти, норми та правила порушено позивачем, при цьому, враховуючи, що п.31.4.3 ПДР України та ч.1 ст.121 КУпАП відсилають до інших нормативних актів, якими передбачено конкретні вимоги стандартів, норм та правил, суд вважає, що посилання у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності на конкретні норми, стандарти та правила, які, на думку посадової особи, порушені особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Постанова не містить у собі конкретних нормативних актів і їх конкретних норм та приписів, які зобов`язували водія здійснити реєстрацію чи дотриматись певної процедури при здійсненні переобладнань, якщо такі дійсно були виявлені.

Позивачем не заперечується, що автомобіль обладнаний двома додатковими світловими приладами білого кольору, однак був придбаний ним вже з ними та при постановці автомобіля на облік він був оглянутий фахівцями експертної служби МВС та допущений до експлуатації, про що було складено відповідний висновок.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем вчинено всі можливі дії для обґрунтування вказаного твердження шляхом отримання вказаного висновку від Регіонального сервісного центру МВС, однак відповідно до довідки №31/26-256АЗ від 25 вересня 2020 року Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, позивача повідомлено про те, що термін зберігання документів, на підстав яких здійснюється реєстрацію, перереєстрація та зняття з обліку транспортних засобів становить три роки, в зв`язку з чим надати копію висновку, складеного за результатами огляду транспортного щасобьу фахівцями експертної служби МВС при постановці на облік автомобіля «GreatWall», д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого 21 серпня 2014 року за громадянином ОСОБА_1 не виявилося можливим, у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Також, відповідно до пп.31.4.3 «а» п.31.4 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Статтею 33 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики за №630 від 28 грудня 2010 року було затверджено національний стандарт України ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання (далі - ДСТУ 3649:2010), яким, зокрема, встановлено вимоги до зовнішніх світлових приладів.

Так, п.6.1.1 розділу 6 ДСТУ 3649:2010, не дозволено змінювати розташування зовнішніх світлових приладів, їх демонтувати, встановлювати додаткові зовнішні світлові прилади та змінювати режим їх роботи, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.

Як стверджує працівник поліції у своєму відзиві, позивач у позовній заяві визнав, що самостійно здійснив встановлення додаткових фар, які є ходовими вогнями. Вказані ходові вогні встановлено позивачем кустарно, що ним не заперечується, крім того, за зовнішнім оглядом мають жовтий відтінок, що вказує на те, що останні є протитуманними фарами.

На підтвердження вказаного твердження працівником поліції до відзиву на позов додано фотозображення автомобіля «GreatWall», д.н.з. НОМЕР_1 .

Разом з тим, у оскаржуваній постанові посилання на вищевказане фотозображення, як на доказ, на підставі якого працівники поліції прийшов до висновку про наявність в діях позивач складу адміністративних правопорушень, не зазначено, в зв`язку з чим не може бути прийнятий судом.

Крім того, вищевказане фотозображення не містить дати, що позбавляє суд об`єктивної можливості прийти до висновку, що фотографування автомобіля здійснено працівником поліції в день складення оскаржуваної постанови.

Також, твердження працівника поліції про те, що позивач самостійно здійснив встановлення додаткових фар, які є ходовими вогнями, та позивач не заперечує, що вони встановлені позивачем кустарно, не відповідають дійсності, оскільки у позовній заяві вищевказані обставини позивачем не зазначалися, натомість ОСОБА_1 вказав, що автомобіль обладнаний двома додатковими світловими приладами білого кольору, однак був придбаний ним вже з ними.

Таким чином, матеріали справи не містять будь-яких доказів, на підставі яких працівник поліції встановив, що на автомобілі позивача встановлені додаткові зовнішні світлові прилади, які не передбачено конструкцією.

Згідно ст.32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 року №607, цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива (далі - переобладнання транспортного засобу).

Пунктом 3 Порядку №607 передбачено, що переобладнання транспортного засобу проводиться суб`єктом господарювання, який має нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання, узгоджену з МВС та Мінінфраструктури, і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, або власником такого засобу в індивідуальному порядку.

Згідно п.5 Порядку №607, для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному порядку власник або його представник подає до спеціально уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання транспортного засобу, в якій зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання, а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення переобладнання.

Пунктом 6 Порядку №607 визначено, що спеціально уповноважена організація розглядає заяву про погодження і визначає технічну можливість та умови (вимоги) переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що його конструкція повинна відповідати вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.7 Порядку №607, за результатами розгляду заяви про погодження спеціально уповноважена організація видає документ про погодження або надає обґрунтовану відмову в погодженні переобладнання транспортного засобу.

Отже, переобладнанням транспортних засобів, серед іншого, також є установка спеціального обладнання не передбаченого нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Обов`язок власників транспортних засобів та осіб, які використовують їх на законних підставах, зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів (зокрема переобладнання), передбачений ч.10 ст.34 Закону України Про дорожній рух та п.30.1 розділу 30 ПДР.

Однак, будь-яких доказів, які свідчать про те, що встановлення на транспортний засіб додаткових фар призвело до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, працівником поліції не надано, в зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що їх встановлення потребує погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншою спеціально уповноваженою на це організацією. Встановлення додаткових фар у даному випадку не призводить до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, а отже на таке переобладнання не поширюється вимога щодо його відображення у реєстраційних документах.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Як стверджує працівник поліції у своєму відзиві на позов, позивач під час зупинки не виконав свого обов`язку та не пред`явив для перевірки реєстраційного документу на транспортний засіб, за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, позивачем постанова у даній частині не оскаржується.

Однак, суд не погоджується з твердження відповідача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №291175 від 18 вересня 2020 року, не оскаржується в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки позивачем оскаржується вказана постанова в цілому та він просить скасувати її, а не в окремій її частині.

Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, працівник поліції вважає, що позивач порушив, зокрема, п.2.1 ПДР України.

Відповідно до п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення); д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Таким чином, п.2.1 ПДР України містить підпункти з літерними позначенням, в кожному з яких міститься окрема вимога щодо наявності у водія при собі конкретного документу.

Однак, оскаржувана постанова не містить точної правової кваліфікації правопорушення, оскільки в ній не вказано підпункту з літерним позначення п.2.1 ПДР України, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до статей 258, 283 КУпАП, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові працівником поліції жодного доказу, який свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не зазначено, та до постанови не додано.

При цьому, графа вищевказаної постанови: «до постанови додаються» - працівником поліції не заповнена, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку визначеному чинним законодавством України, вчинення позивачем будь-якого адміністративного правопорушення.

Згідно правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення того чи іншого пункту ПДР України.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися виключно на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Враховуючи, що відповідачами не надано жодного доказу, на підставі яких працівник поліції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, суддя приходить до висновку, що поліцейським СРПП №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області Круш Ю.А. при винесенні оскаржуваної постанови всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів не здійснив.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевказану норму КАС України, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності складання ним постанови, зокрема, шляхом подання належних та допустимих доказів порушення позивачем конкретної норми ПДР України, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім оскаржуваної позивачем постанови, жодних інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, відповідачами не надано.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ПДР України. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяннями, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень відповідачами не надано, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення працівником поліції допущено порушення прав позивача, а саме не надано належних та допустимих доказів правомірності постанови, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриттю, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст.286 КАС України.

Керуючись ст.8, 9, 62 Конституції України, ст.9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.77, 139, 205, 229, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Круш Юрія Анатолійовича та Прилуцького відділення Головного управління Національної поліції України у Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ №291175 від 18 вересня 2020 року, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області старшим сержантом поліції Круш Юрієм Анатолійовичем, в справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, якою ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі (340 гривень) 425 гривень, а провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Круш Юрія Анатолійовича, адреса: 17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Котляревського, 66.

Відповідач - Прилуцький ВП ГУНП в Чернігівській області, адреса: 17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Котляревського, 66.

Головуючий Т.В. Ігнатенко