Справа № 826/676/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Київ № 826/676/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України

В.о. Генерального прокурора України Говди Романа Михаловича

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, в.о. Генерального прокурора України Говди Романа Михайловича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу №251-ц від 02.03.2016 р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2016 року позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо:

- визнання протиправними у повному обсязі дій виконувача обов`язків Генерального прокурора України Говди Романа Михайловича, оформлені письмово у попередженні про звільнення від 24.12.2015 року №11/1-2600вих-15;

- зобов`язання Генеральної прокуратури України прозоро визначити чи має позивач переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продукцією праці порівняно з особами, які призначені на посади номенклатури Генеральної прокуратури України, починаючи з 16.07.2015 року, та прокурорами Генеральної прокуратури України, які з цього ж часу перебувають на скорочених посадах.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2016 року скасовано, справу в частині зазначених позовних вимог направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2016 року суддею Абловим Є.В. прийнято до розгляду адміністративну справу №826/676/16 в частині позовних вимог щодо визнання протиправними у повному обсязі дій виконувача обов`язків Генерального прокурора України Говди Романа Михайловича, оформлені письмово у попередженні про звільнення від 24.12.2015 року №11/1-2600вих-15; зобов`язання Генеральної прокуратури України прозоро визначити чи має позивач переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продукцією праці порівняно з особами, які призначені на посади номенклатури Генеральної прокуратури України, починаючи з 16.07.2015 року, та прокурорами Генеральної прокуратури України, які з цього ж часу перебувають на скорочених посадах та призначено до судового розгляду справу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2015 р. задоволено заяву судді Аблова Є.В. про самовідвід у справі №826/676/16.

Відповідно до розподілу справ між суддями Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративну справу № 826/676/16 було передано на розгляд судді Качуру І.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2016 року прийнято до розгляду адміністративну справу №826/676/16 (суддя Качур І.А.) та призначено до судового розгляду справу.

Відповідно до журналу судового засідання від 21.03.2017, суд протокольно ухвалив про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що проведено з порушеннями норм трудового законодавства, оскільки відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а відтак відповідач неправомірно не врахував переважного права залишення на роботі позивача.

Відповідач проти вказаного позову заперечує та зазначає, що звільнення відбулось відповідно до положень чинного законодавства, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини 1 статті 9 та підпункту 4 пункту 5-1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" Генеральною прокуратурою України видано наказ №251-ц від 02.03.2016 року, яким старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника організаційно-методичного відділу управління захисту прав і свобод дітей Генеральної прокуратури України та посади прокурора у зв`язку із реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів Генеральної прокуратури України відповідно до вимог пункту 9 частини 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, підставою для прийняття наказу про звільнення позивача зазначено накази Генерального прокурора України від 16.07.2015 року №№55шц, 56шц.

Незгода позивача із звільненням, яке на думку позивача вчинено зі значними порушеннями, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкруцтва або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 1 ст. 14 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII наказами Генерального прокурора України від 16.07.2015 року №55шц та №56шц затверджено нову структуру та штатний розпис Генеральної прокуратури України.

При цьому, посаду начальника організаційно-методичного відділу управління захисту прав і свобод дітей Генеральної прокуратури України, яку обіймав позивач, скорочено.

24.12.2015 року ОСОБА_1 видано попередження про вивільнення №11/1-2600вих-15 про звільнення з займаної посади у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів Генеральної прокуратури України з 24.02.2016 року. Зазначене попередження про вивільнення позивач отримав 24.12.2015 року.

В додаток до вказаного попередження надано список запропонованих вакантних посад на 2 арк.

24.12.2015 року ОСОБА_1 подав до Генеральної прокуратури України заяви про те, що проти:

-переведення його на посаду начальника відділу зв`язків із громадськістю, засобами масової інформації та підготовки інформаційних матеріалів управління зв`язків із громадськістю та засобами масової інформації не заперечує;

-переведення його на посаду заступника начальника відділу впровадження, контролю та забезпечення якості роботи управління реформ та забезпечення якості роботи не заперечує;

-переведення його на посаду заступника начальника відділу аналізу та розробки стандартів та розробки стандартів роботи управління реформ та забезпечення якості роботи не заперечує.

25.11.2015 року листом №11/1-8556вн. надіслано начальнику управління зв`язків із громадськістю та засобами масової інформації направлено для погодження заяву ОСОБА_1 .

За результатами опрацювання наданих матеріалів листом №24/1-731вн. від 28.12.2015 року повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 не має практичного досвіду роботи на цьому напрямі, напрацьованих зв`язків із представниками ЗМІ та громадськими організаціями, не володіє специфікою інформаційної роботи, призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу зв`язків із громадськістю, засобами масової інформації та підготовки інформаційних матеріалів є неможливе.

За наслідками опрацювання управлінням реформ та забезпечення якості роботи листа щодо погодження призначення на вакантні посади у відділ аналізу та розробки стандартів та розробки стандартів роботи та у відділ впровадження, контролю та забезпечення якості роботи управлінням реформ та забезпечення якості роботи ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , листом №28-649вн-15 від 29.12.2015 року повідомлено, що узгодження кандидатів для призначення на вакантні посади в управління реформ та забезпечення якості роботи відбудеться за результатами проведення співбесіди кандидатів у заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області Сакварелідзе Д.Г .

Вказаним листом повідомлено, що для заповнення вакантних посад в управлінні заплановано співбесіди із кандидатами, які відбудуться 26.01.2015 року, у зв`язку з чим на даний час погодження заяв кандидатів на вакантні посади є передчасними.

При цьому, Департамент кадрової роботи Генеральної прокуратури України зобов`язано повідомити вказаних в листі осіб, а також ОСОБА_9 , заява якого попередньо скеровувалась, про дату проведення співбесіди.

З наявного в матеріалах справи листа вбачається відсутність на ньому підпису позивача як доказу повідомлення про дату проведення співбесіди.

Крім того, відповідачем не надано до суду інших доказів належного повідомлення позивача про дату проведення співбесіди. При цьому, з наявних в матеріалах справи довідок від 19.01.2016 року неможливо встановити за яким саме номером телефону здійснювались працівниками прокуратури телефонні дзвінки та чи належать вони позивачу.

Листом №28-159вн-16 від 05.02.2016 року заступник Генерального прокурора України-прокурора Одеської області повідомив, що ОСОБА_1 для проходження співбесіди не з`явився, а за результатами співбесід жоден із вказаних кандидатів не був рекомендований для призначення на посади в управлінні реформ та забезпечення якості роботи.

Крім того, суд зазначає, що 04.01.2016 позивач подав до Генеральної прокуратури України заяву про переведення згідно п. 1 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про прокуратуру» на будь-яку із вакантних посад: керівника підрозділу Генеральної прокуратури України, заступника керівника підрозділу Генеральної прокуратури України, керівника регіональної прокуратури, першого заступника керівника регіональної прокуратури, заступника керівника регіональної прокуратури, керівника місцевої прокуратури.

Частиною першою статті 42 Кодексу законів про працю України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до роз`яснень пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (абзац перший).

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (абзац другий пункту 19 Постанови Пленуму).

Згідно абзацу першого пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом в ході судового розгляду даної справи, Генеральною прокуратурою України на запит позивача повідомлено, що у період з 16.07.2015 року по 02.03.2016 рок у період з 16.07.2015 року по 02.03.2016 року до Генеральної прокуратури України, у тому числі на адміністративні посади та посади, на які призначення здійснюється Генеральним прокурором України, призначались особи не з числа прокурорів Генеральної прокуратури України, а також особи не з числа прокурорів органів прокуратури України при наявності відповідно до частини 3 статті 27 Закону України «Про прокуратуру» стажу роботи на посаді прокурора не менше п`яти років.

Також поінформовано, що призначення прокурорських працівників у Генеральній прокуратурі України здійснювалось за їх заявами. Погодженими із керівником та відповідним заступником Генерального прокурора України, які визначали їх професійні якості, рівень кваліфікації і продуктивності праці. Вказаний порядок призначення на посади визначено Порядком підготовки матеріалів для призначення працівників на посади, які входять до номенклатури Генерального прокурора України та які погоджуються з Генеральною прокуратурою України від 17.09.2014 року №100.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, ухвалою суду від 10.05.2016 року витребувано від Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) інформацію про кількість прокурорсько-слідчих працівників, переведених з 24.12.2015 року по 02.03.2016 року з районних прокуратур до Генеральної прокуратури України.

На виконання вказаної ухвали Генеральна прокуратура України повідомила, що у період з 24.12.2015 року по 02.03.2016 року до центрального апарату Генеральної прокуратури України передано 2 працівників, які до призначення перебували на ліквідованих посадах прокурорів районів та 2 працівників, які перебували на посадах першого заступника керівника місцевої прокуратури та прокурора місцевої прокуратури за результатами відповідних конкурсів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст.ст.36, 42, 43 КЗпП України, а відтак позовна вимога щодо визнання протиправними у повному обсязі дій виконувача обов`язків Генерального прокурора України Говди Романа Михайловича, оформлені письмово у попередженні про звільнення від 24.12.2015 року №11/1-2600вих-15, підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Генеральної прокуратури України прозоро визначити чи має позивач переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продукцією праці порівняно з особами, які призначені на посади номенклатури Генеральної прокуратури України, починаючи з 16.07.2015 року, та прокурорами Генеральної прокуратури України, які з цього ж часу перебувають на скорочених посадах, суд враховує Постанову Верховного Суду №753/3889/17, в які зазначено, що ерховний суд не погоджується з висновками судів, що на підприємстві в момент звільнення позивача були відсутні посади, що могли бути запропоновані останньому , виходячи з його професії, спеціальності, освіти та кваліфікації, оскільки такий висновок суперечить положенням частини третьої статті 49-2 КЗпП України, за змістом якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, при тому, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що існують на всьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, за умови, що він враховуючи освіту та кваліфікацію може виконувати цю роботу. Отже, працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Разом з тим, відповідно до наявних матеріалів в адміністративній справі, суд встановлено, що згідно з рейтинговим списком Броварської місцевої прокуратури Київської області вбачається, що на першому місці рейтингу вказаний позивач, ОСОБА_1 , з підсумковим балом у кількості 175, а відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо професійності кваліфікації останнього відносно інших осіб призначених на посади упродовж періоду з 16.07.2015 року, а відтак суд знаходить правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання Генеральної прокуратури України прозоро визначити чи має позивач переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продукцією праці порівняно з особами, які призначені на посади номенклатури Генеральної прокуратури України, починаючи з 16.07.2015 року, та прокурорами Генеральної прокуратури України, які з цього ж часу перебувають на скорочених посадах.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 77, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, в.о. Генерального прокурора України Говди Романа Михайловича, про зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними у повному обсязі дій виконувача обов`язків Генерального прокурора України Говди Романа Михайловича, оформлені письмово у попередженні про звільнення від 24.12.2015 року №11/1-2600вих-15;

3. Зобов`язати Генеральну прокуратуру України прозоро визначити чи має позивач переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продукцією праці порівняно з особами, які призначені на посади номенклатури Генеральної прокуратури України, починаючи з 16.07.2015 року, та прокурорами Генеральної прокуратури України, які з цього ж часу перебувають на скорочених посадах.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур