Справа № 1.380.2019.002901
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.002901

адміністративне провадження № К/9901/23954/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Гуменюка Олега Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.002901 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича, Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича у вигляді невиконання ним у відповіді №238 від 24.05.2019 свого обов`язку, встановленого ст.7 ч.3 реченням першим Закону України «Про звернення громадян», що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян», на одержання письмової відповіді від того органу або від посадової особи того органу, до повноважень якого входить розгляд і вирішення питань, порушених ОСОБА_1 у заяві від 20.05.2019;

- визнати протиправною бездіяльність голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича у вигляді невиконання ним на підставі скарги ОСОБА_1 від 20.05.2019 своїх обов`язків, встановлених ст.19 ч.1 п.5 Закону України «Про звернення громадян» у своїй відповіді №236 від 24.05.2019, що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян», на одержання обґрунтованої, об`єктивної відповіді, визначеної ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян» в контексті зі ст.40 Конституції України на свою скаргу від 20.05.2019;

- визнати протиправною бездіяльність голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича у вигляді невиконання ним законних вимог ОСОБА_1 , викладених ним у заяві від 15.05.2019, зареєстрованій за №148, що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян», в контексті зі ст.40 Конституції України на своєчасне отримання рішень з одночасним наданням ОСОБА_1 обґрунтованої відповіді на заяву від 15.05.2019 №148;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області №5/11/6-2019 та №5/11/7-2019 від 31.05.2019;

- зобов`язати голову Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича переслати за правилами ст.7 ч.3 речення першого Закону України «Про звернення громадян» заяву ОСОБА_1 від 20.05.2019;

- зобов`язати Дисциплінарну палату Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області повторно розглянути і вирішити заяви ОСОБА_1 від 04.02.2019 та від 22.03.2019 за правилами ст.15 ч.1 та ст.19 ч.1 п.1 Закону України «Про звернення громадян» з урахуванням п.30 п.57 Положення про порядок притягнення та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність та з залученням до розгляду зазначених заяв представника Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області щодо розгляду та вирішення листом № 238 від 24.05.2019 звернення ОСОБА_1 від 20.05.2019 з порушенням вимог ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян", що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного п.6 ч.1 ст.18 Закону України "Про звернення громадян", на одержання письмової відповіді від того органу або від посадової особи того органу, до повноважень якого входить розгляд і вирішення питань, викладених у зверненні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, представником позивача подано касаційну скаргу, в якій він просить суд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року скасувати частково, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - скасувати повністю, та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Також у касаційній скарзі заявлено клопотання щодо поновлення строку на подання касаційної скарги та звільнення від сплати судового збору.

Скаржником надано до Суду докази, що підтверджують матеріальний стан позивача.

Згідно з частиною 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З доданих до клопотання доказів вбачається, що річний дохід скаржника за 2019 рік становив 40 865, 36 грн., в тому числі 1000 грн - соціальні виплати, 907, 68 грн. - державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, 38 957, 68 грн. - пенсії.

Враховуючи, що скаржник у відповідності до підпункту 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» має сплатити за подання касаційної скарги на рішення суду 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви ( з огляду на заявлення 6 позовних вимог немайнового характеру), що становить 9 220, 80 грн. Зазначений розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу скаржника за 2019 рік.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 за подання касаційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.002901.

Разом з тим, згідно з частиною першою та другою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що повне судове рішення складено 03.03 2020 року, відтак касаційна скарга мала б бути подано в строк до 03.04 2020 року. Відповідно до Закону № 731-IX пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436) викладено в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

27 травня 2020 року скаржником подана касаційна скарга, яка ухвалою від 22.06.2020 року залишена без руху. Ухвалою від 27.08.2020 року касаційна скарга повернута скаржнику. 04 вересня 2020 року представник скаржника отримав поштою зазначену ухвалу.

17 вересня 2020 року засобами поштового зв`язку касаційна скарга повторно направлена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Враховуючи, що карантинні заходи продовжені, скаржник в достатньо нетривалий термін після отримання ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги подав її повторно, що свідчить про бажання виконання ним процесуального обов`язку щодо дотримання строків касаційного оскарження та вчинення дій для досягнення результату.

З огляду на викладене, наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження.

Пунктом 2 ч. 5 статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, пунктом 2 до такої категорії справ віднесені справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту п. 10 ч. 6 статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (ч. 4 ст. 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання протиправною бездіяльності щодо надання відповідей позивачеві на його заяви та скарги не у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», визнання протиправними та скасування рішень Дисциплінарної палати про відмову в порушенні дисциплінарної справи та зобов`язання до вчинення певних дій.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України, не вбачається.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні ч. 3 та 4 статті 12 та ч. 4 статті 257 КАС України, відсутні.

У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що справа не могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки оскаржуються нормативно-правові акти відповідача (рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області №5/11/6-2019 та №5/11/7-2019 від 31.05.2019).

Однак, дане твердження є помилковим, оскільки в силу пункту 18 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Натомість, оскаржувані рішення №5/11/6-2019 та №5/11/7-2019 від 31.05.2019, якими відмовлено в порушенні дисциплінарних справ щодо адвоката ОСОБА_2 по заявах ОСОБА_1 , не є нормативно-правовими актами, не встановлюють, не змінюють та не припиняють однотипні відносини, не розраховані на довгострокове та неодноразове застосування, а являються індивідуальними актами, що стосуються прав та інтересів осіб, в них зазначених.

У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Разом з тим, зазначає, що дана справа має виняткове значення для позивача, оскільки вплив на права ОСОБА_1 не як окремої людини, а як значної кількості людей, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору.

Суд приходить до висновку, що наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не наведено прикладів щодо різної практики при розгляді справ, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про звернення громадян», та має виняткове значення для позивача.

Доводи позивача зводяться до незгоди із рішеннями судів попередніх інстанцій, вважаючи, що вони протиправно прийняті на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а не на підставі Закону України «Про звернення громадян», з посланням на практику Європейського Суду з прав людини.

Посилання скаржника на підпункти а), в) пункту 2 частини 5 статті 328, посилання на практику Європейського Суду з прав людини, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не дає підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

Також, у пункті 22 рішення у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) Європейського Суду з прав людини зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами і цілями.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Поновити адвокату Гуменюку Олегу Романовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Гуменюка Олега Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.002901 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.Е. Мацедонська

Судді Данилевич Н.А.

Шевцова Н.В.