Справа № 460/4960/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2020 року м. Рівне №460/4960/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доТериторіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області (далі - ТУ ДСА в Рівненській області) про визнання протиправними дій в прийнятті рішення №633-05/20 від 29.05.2020 щодо відмови у виплаті вихідної допомоги, а також зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 10 розмірів заробітної плати за останнім місцем роботи судді саме за рахунок ТУ ДСА України в Рівненській області, а не за рахунок коштів бюджетних програм для забезпечення виконання рішень судів або бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2015 позивач, на підставі постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII, вийшов у відставку та був звільнений з посади судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, однак, вихідна допомога, передбачена Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020, відповідачем протиправно не виплачена. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до ТУ ДСА в Рівненській області, проте рішенням від №633-05/20 від 29.05.2020 відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви з підстав відсутності правових підстав для виплати зазначеної вихідної допомоги.

Ухвалою суду від 14.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

У встановлений строк відповідач подав відзив на позов у якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 2453-УІ від 07.07.2010 було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Натомість, 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" підпунктом 1 пункту 28 розділу II якого, статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено. Отже, вважає, що суддям, які виходили у відставку з 01 квітня 2014 до 30.09.2016 виплата вихідної допомоги законодавством не передбачалась.

Також представник відповідача зазначив, що рішення Конституційного Суду України 15.04.2020 не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити адміністративний позов.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

20.03.2014 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, звернувся із заявою до Вищої ради юстиції та Голови Верховної Ради України про відставку.

12.08.2015 наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №43-к, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, ст. 111 Закону №2453-VI, ст. 83 КЗпП України та на підставі постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII, ОСОБА_1 відраховано зі штату Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з посади судді та проведено повний розрахунок.

Таким чином, підставою для припинення повноважень судді ОСОБА_1 є постанова Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII, а підставою для припинення трудових відносин (вихід у відставку) наказ Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12.08.2015 №43-к.

08.05.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТУ ДСА в Рівненській області про нарахування та виплату вихідної допомоги в розмірі 10 розмірів заробітної плати судді за останнім місцем роботи судді.

Рішенням у формі листа від 29.05.2020 №633-05/20 ТУ ДСА в Рівненській області відмовлено у задоволенні заяви позивача за відсутності на те належних правових підстав.

Не погоджуючись з відмовою суб`єкта владних повноважень щодо виплати вихідної допомоги, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Юридичне регулювання питання вихідної допомоги судді в разі його виходу у відставку неодноразово змінювалось Верховною Радою України.

Так, згідно із частиною третьою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ зі змінами (далі - Закон України №2862-ХІІ) (втратив чинність на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Законом України №2453-VІ змінено розмір суддівської винагороди (стаття 129), зокрема встановлено поетапне збільшення посадового окладу судді і відповідно зменшено розмір вихідної допомоги судді у зв`язку з виходом у відставку (стаття 136).

Відповідно до Закону України №1166-VII, який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, із Закону України №2453-VІ, зокрема, виключено статтю 136, що передбачала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VII виплату вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою було відновлено, а її розмір відповідно до статті 143 вказаного закону становить 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, в тому числі й позивач, були позбавленні права на отримання вихідної допомоги.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів» станом на зазначену дату Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходять у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги, а з 30 вересня 2016 року - мають право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно - правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 встановлено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, на думку суду, вказані положення застосовуються з 15 квітня 2020 року, та не поширюють свою дію на правовідносини, які виникли до 15 квітня 2020 року включно.

Крім того, суд зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 3.2 рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 вказав, що за своєю юридичною природою така допомога є додатковою гарантією матеріального забезпечення судді у разі його виходу у відставку, а її розмір та порядок виплати підлягають регулюванню на законодавчому рівні та окремо наголосив на юридичній позиції, викладеній в його Рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, відповідно до якої за своєю юридичною природою «вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв`язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір» (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Слід зауважити, що ОСОБА_1 звільнено з посади судді 16.07.2015, тобто у той час, коли право на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбачене статтею 136 Закону №2453-VI, не існувало, оскільки дана норма виключена положенням Закону № 1166-VII.

Таким чином, суд вважає, що з прийняттям Закону України від 27.03.2014 № 1166 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким було виключено статтю 136 із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо виплати вихідної допомоги судді у відставці, ОСОБА_1 правомірно невиплачено вихідну допомогу в розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою і такі дії не суперечать змісту рішенням Конституційного суду України від 15.04.2020 № 2-р (ІІ).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про безпідставність позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача в прийнятті рішення №633-05/20 від 29.05.2020 щодо відмови у виплаті вихідної допомоги.

В свою чергу, позовна вимога зобов`язального характеру, яка є похідною від першої, задоволенню також не підлягає.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Розподіл судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (вул. Симона Петлюри, 10, м. Рівне, 33028, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 21 жовтня 2020 року.

Суддя В.В. Щербаков