Справа № 420/262/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/262/20

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Дата і місце ухвалення: 27.04.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500000/2019/000477/2 від 29.08.2019 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500650/2019/01166.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби №UA500000/2019/000477/2 від 29.08.2019 року про коригування митної вартості товарів.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500650/2019/01166.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 03.07.2020 року Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що під час здійснення Одеською митницею контролю правильності визначення митної вартості транспортного засобу, який надійшов на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товару, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності. Зокрема, для підтвердження витрат на транспортування декларантом мають бути подані транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак, ОСОБА_1 не надано митному органу банківських платіжних документів щодо оплати вартості товару, що виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що декларантом або уповноваженою ним особою не подано додаткових документів, які були витребувані Митницею згідно з переліком та відповідно до умов, визначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України. Уповноваженою особою декларанта 20.08.2019 року до Одеської митниці Держмитслужби був направлений лист про відсутність можливості подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Також, апелянт посилається на те, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС та наявної у митного органу довідкової інформації, внаслідок чого встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим - 3525,00 дол. США, замість заявленого ОСОБА_1 1150,00 дол. США. Враховуючи викладене, митну вартість скориговано до рівня 3525,00 дол. США.

У зв`язку з цим, Одеська митниця Держмитслужби просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 червня 2019 року ОСОБА_1 придбав у компанії «LEVIN MOTORS LTD» автомобіль MAZDA, модель « 2», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , тип двигуна - бензиновий, з об`ємом циліндрів 1498 куб. см, що підтверджується інвойсом 2854 від 12.06.2019 року.

15.08.2019 року автомобіль транспортований з Ізраїлю компанією «LEVIN MOTORS LTD» та того ж дня, з метою митного оформлення транспортного засобу, подав через митного брокера до Одеської митниці ДФС митну декларацію №UA500650/2019/040773.

В графі 31 вказаної митної декларації (доповненнях до вказаної графи) декларантом зазначено, що транспортний засіб має пошкодження аварійного та загального характеру, а саме: бампер передній пошкоджене ЛФП, спойлер переднього бампера; фара права, крило переднє праве деформоване, крило переднє ліве пошкоджене ЛФП, підкрилок переднього правого крила, дзеркало заднього огляду праве, дзеркало заднього огляду ліве, двері передні праві пошкоджене ЛФП, двері передні ліві пошкоджене ЛФП, двері задні ліві пошкоджене ЛФП, крило заднє ліве пошкоджене ЛФП, кріплення заднього бампера, бампер задній пошкоджене ЛФП. Пробіг 204 117 км.

Митну вартість задекларовано за першим методом визначення митної вартості товару - за ціною контракту 1150 дол. США та задекларовано вартість доставки автомобілю з Ізраїлю до України згідно інвойсу №284-2330 від 12.06.2019 року, що становить 400 дол. США.

В підтвердження задекларованої митної вартості транспортного засобу декларантом до декларації №UA500650/2019/040773 додано: рахунок-фактуру (інвойс) №2854-2330 від 12.06.2019 року, коносамент ZIMUHFA357826 від 01.07.2019 року, домашній коносамент № від 02.07.2019 року, навантажувальний документ №22765 від 16.07.2019 року, декларацію про походження товару №1050/В/19 від 13.08.2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.03.2019 року, банківський платіжний документ від 19.06.2019 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 05.08.2019 року, висновок про вартісні характеристики товару №1050/В/19 від 13.08.2019 року, договір про надання послуг митного брокера МО 863346 від 10.07.2019 року, акт проведення фізичного огляду від 13.08.2019 року, заяву про видачу посвідчення від 15.08.2019 року, картку ФО-ПП від 10.07.2000 року, платіжне доручення 0.0..1 від 02.08.2019 року, копію митної декларації країни відправлення 910715861 від 02.07.2019 року.

За результатами перевірки документів, поданих позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товарів Митницею зроблено висновок, що вони містять розбіжності, числові значення складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні, не підтверджені документально, та заявлено неповні відомості про митну вартість товарів.

Відповідно до вимог п.3 ст.53 МК України декларанту було запропоновано, для підтвердження заявленої митної вартості товару, потягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту; копію митної декларації країн відправлення4 якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Листом від 20.08.2019 року ОСОБА_1 повідомив Одеську митницю про відсутність можливості надання додаткових документів на підтвердження митної вартості.

Одеська митниця Держмитслужби дійшла висновку, що надані документи містять розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. У зв`язку з цим, митним органом 29.08.2019 року складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/01166 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000477/2, згідно якого митна вартість оцінюваного товару була визначена за другорядним методом - за резервним методом.

Зокрема, у рішенні про коригування митної вартості товарів від 29.08.2019 року №UA500000/2019/000477/2 відповідач зазначив, що: для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються документи, визначені наказом Мінфіну від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення»; згідно ч.2 ст.53 МК України якщо рахунок сплачено декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; згідно ст.368 МК України при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються в несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення до моменту перетинання їх митного кордону України.

Зазначено, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС та наявної в митного органу довідкової інформації, внаслідок чого встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим 3525,00 дол. США (МД №UA500650/2019/035122 від 23.07.2019 року). З врахуванням зазначеного митну вартість ввезеного позивачем транспортного засобу скориговано до рівня 3525,00 доларів США.

Не погоджуючись з правомірністю рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000477/2 від 29.08.2019 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500650/2019/01166 ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що заявлений ОСОБА_1 метод визначення митної вартості товарів документально не підтверджено або надані позивачем документи містять розбіжності, які впливають на правильність визначення митної вартості транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Колегія суддів зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, навіть ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

В п.33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000477/2 від 29.08.2019 року Одеська митниця Держмитслужби зазначила, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом мають бути подані документи, визначені наказом Мінфіну від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення»; згідно ч.2 ст.53 МК України якщо рахунок сплачено декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, в тому числі, рахунок-фактура (інвойс), а якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вартість придбаного автомобіля у сумі 1150 дол. США підтверджено інвойсом (рахунок-фактура) №2854-2330 від 12.06.2019 року.

Позивач здійснив оплату за автомобіль у розмірі 1150 США, що підтверджується банківським платіжним документом від 19.06.2019 року.

Вартість перевезення товару складає 400 дол. США, що підтверджується довідкою від 05.08.2019 року, виданою митним брокером ТОВ «ТЕК РАСЛОГІСТИК Південь».

Також, в п.33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000477/2 від 29.08.2019 року Митниця зазначила, що згідно ст.368 МК України при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються в несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення до моменту перетинання їх митного кордону України.

Що стосується страхування товару, то, як стверджує ОСОБА_1 , страхування транспортного засобу не здійснювалось, у зв`язку з чим відповідні документи і не були надані позивачем до митного органу.

Згідно п.8 ч.2 ст.53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалось.

Таким чином, коли окреме страхування не здійснювалось, відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

В даному випадку Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість транспортного засобу визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Визначаючи митну вартість на рівні митної вартості раніше ввезеного автомобіля, відповідач не вказав умов поставки товару, комерційних умов тощо, не зазначив докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Фактично в даному випадку відповідачем було проведено порівняння товарів лише за назвою та визначено митну вартість товару без врахування специфіки ввезеного позивачем товару, зокрема, його пошкоджень.

В свою чергу, з наданих під час митного оформлення товарів документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення митного органу та картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000477/2 від 29.08.2019 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500650/2019/01166 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги Одеської митниці Держмитслужби та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Одночасно, колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

А відтак, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 20.10.2020 року.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Федусик А.Г. Шевчук О.А.