Справа № 824/889/16-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 липня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/889/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Боднарюка О.В., суддів: Григораша В.О., Лелюка О.П. розглянувши в порядку письмового провадження заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами в справі 824/889/16-а за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Чернівецького апеляційного суду, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, залишену 22 грудня 2018 року без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду та 12 лютого 2020 року постановою Верховного Суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

У вказаній заяві позивач просив скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року про відмову в задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити та стягнути з Чернівецького апеляційного суду 316 800 грн, одноразової вихідної допомоги у зв`язку із виходом у відставку відповідно до довідки апеляційного суду № 06-12/18/17 від 08 лютого 2017 року, яка знаходиться в матеріалах справи, за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників", передбаченої статтею 136 Закону України № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

В обґрунтування вимог в заяві позивач зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У справі №824/889/16-а відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодилися також суди апеляційної та касаційної інстанції, застосував положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, які вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а відтак постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із заявою позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами в справі 824/889/16-а, відповідач - Державна судова адміністрація України подав відзив, в якому просить відмовити у її задоволенні.

В обґрунтування вказаного зазначає про те, що на день виходу ОСОБА_1 у відставку 08 вересня 2016 року виплата вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою законодавством передбачена не була (у період з 01 квітня 2014 року до 30 вересня 2016 року у відповідності до положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» було виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено виплату вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою), а відтак така допомога і не виплачувалась.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, як на підставу перегляду постанови суду від 17 березня 2017 року, відповідач вважає їх не обґрунтованими, оскільки таке рішення не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, а відтак останнє не може бути застосоване до правовідносин, що виникли в минулому.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 , про перегляд судового рішення в справі №824/889/16-а за виключними обставинами.

17.07.2020 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду здійснено заміну неналежного відповідача - Апеляційного суду Чернівецької області на належного - Чернівецького апеляційного суду.

В судове засідання учасники справи не прибули, при цьому від позивача та відповідачів надійшли клопотання про розгляд заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами без їх участі (в порядку письмового провадження).

Частиною другою статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене вище, судовий розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі здійснюється у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, в письмовому провадженні, на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами, та відзиві, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

21 червня 1982 року ОСОБА_1 обраний суддею Кельменецького районного народного суду Чернівецької області.

30 травня 1994 року ОСОБА_1 прийняв присягу судді, а з 15 липня 1999 року обраний суддею Чернівецького обласного суду безстроково.

З 16 червня 2016 року суддя Апеляційного суду Чернівецької області ОСОБА_1 звернувся з заявою до Вищої ради юстиції, Верховної Ради України про звільнення з посади судді у зв`язку з виходом у відставку.

08 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України Про звільнення суддів №1515-VIІІ, у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнено позивача з посади судді Апеляційного суду Чернівецької області у відставку.

Наказом Голови Апеляційного суду Чернівецької області 15 вересня 2016 року № 05-02/161-к відповідно до статті 120 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 року № 192-VІІІ), ОСОБА_1 відраховано зі штату Апеляційного суду Чернівецької області 22 вересня 2016 року №1515-VIІІ Про звільнення суддів.

При цьому, при звільненні з посади судді, позивачу не була нарахована, та не виплачена вихідна допомога, що власне і не заперечується учасниками справи.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Чернівецької області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, виходили з відсутності правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку, оскільки на час його звільнення така допомога чинним законодавством не передбачалась. При цьому, суди виходили з наступного.

Статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Водночас, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено статтю 136 даного Закону. Отже, починаючи з 01.04.2014 судді, які вийшли у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги відповідно до Закону № 2453-VI.

Згідно з фактичними обставинами справи, ОСОБА_1 було звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року, тобто у той час, коли положення про виплату вихідної допомоги, передбаченої статтею 136 Закону № 2453-VI, втратили чинність.

Зважаючи на те, що право на отримання відповідної вихідної допомоги нерозривно пов`язане саме з датою виходу судді у відставку, а не з датою набуття суддею права на відставку чи подання заяви про відставку, тому у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України №1166-VII, в частині виключення статті 136 із Закону України № 2453-VI, на час розгляду Конституційним Судом України не приймалося.

Відтак, у постанові Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову та виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відтак, позивач вважає, що з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, як суддя, який вийшов у відставку.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Згідно частини п`ятої статті 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами, зокрема, є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина шоста статті 361 КАС України).

Аналізуючи вищенаведені норми КАС України суд вважає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).

Нормою частини 1 статті 136 Закону № 2453-VІ в редакції, чинній до 27 березня 2014 року, було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ (а саме підпункт 1 пункту 28 цього Закону), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходили у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги.

Тобто, на момент виходу позивача у відставку (08 вересня 2016 року) виплату вихідної допомоги судді законодавством передбачено не було.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови від 08 вересня 2016 року року №1515-VIІІ Про звільнення суддів.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27 березня 2014 року №1166-VII.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення встановлено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27 березня 2014 року №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, вказані положення застосовуються з 15 квітня 2020 року, та не поширюють свою дію на правовідносини, які виникли до зазначеної дати включно, що також прямо встановлено самим рішенням Конституційного Суду України.

Також суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №814/1274/17 зазначив, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Чернівецького апеляційного адміністративного від 17 березня 2017 року, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення постанови про перегляд якої просив заявник.

Слід також зазначити і те, що позовні вимоги заявника при звернені до суду першої інстанції на час ухвалення рішення (17.03.2017 року), по своїй суті є відмінними від вимог заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, як змістовно так і в частині розміру вихідної допомоги, що відповідно до частини шостої статті 361 КАС України є додатковою підставою для відмови в задоволенні заяви.

Частиною 1 статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Таким чином, наведені в заяві доводи, не спростовують висновків Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року, а відтак така заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладено, керуючись ст. 241, 248, 361, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі 824/889/16-а відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 369 КАС України судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Згідно статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей293, 295 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Головуючий суддя О.В. Боднарюк

Судді В.О. Григораш

О.П. Лелюк