Справа № 160/5076/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року Справа № 160/5076/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняЗакопай А.Р.
представника відповідача Атрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання 16.09.2020 року позивач та представник позивача не зявились. 15.09.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.
Представник відповідача судовому засіданні 16.09.2020 року позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог з наступних мотивів та підстав.
Так, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований 10.09.2014 року в Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Основний вид діяльності неспеціалізована оптова торгівля.
ФОП ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року здійснював на спрощеній системі оподаткування (ІІ група) .
Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суб`єкта підприємницької діяльності фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 припинено 25.01.2019 року.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28.10.2019 року №1010-п та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання за 2019 рік, відповідачем було проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 .
Перевіркою було встановлено наступні порушення:
1) П. 291.4 статті 291, пп. 298.2.3 п. 298.2 статті 298, п. 293.8 статті 298 Податкового кодексу України, в частині завищення граничного розміру доходу визначеного для платників єдиного податку ІІ групи, в результаті чого донараховано єдиного податку в сумі 478 038, 30 грн.за 2016 рік;
2) П.44.1 статті 44, п. 177.2, пп. 177.4.4 п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на дохожи фізичних осіб у розмірі 1 823 098,86 грн., у тому числі по періодам : 2017-952 900,92 грн., 2018- 870 197,94 грн.;
3) Пп. 1.2, п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ, пп. 163.1.1 п. 163.1 статті 163, пп.164.1.3 п. 164 статті 164, п. 177.2, п. 177.4 статті 177, розділу ІV Податкового кодексу України, занижено військовий збір на суму у розмірі 151 924, 91 грн., у тому числі по періодам: 2017-79 408,41 грн., 2018- 72 516,50 грн.;
4) П. 198.5, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 2 025 655 грн., у тому числі по періодам: 2017-1 058 779 грн., 2018- 966 886 грн.;
5) П. 4 ч.1 ст. 4, п.1, ч.2, ст.6, п.2., ч.1 ст.8, ч.5ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пп.1, пп.2, п.5 р. 4 «Інструкції про Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 в частині не нарахування єдиного соціального внеску у сумі 238 879, 08 грн., у т.ч. по періодам: 2017-101277 грн., 2018- 137 602,08 грн.
6) П.63.3 статті 63 Податкового кодексу України в частині неподання до контролюючих органів повної інформації щодо об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП;
7) П.177.5 статті 177, пп.177.5.2 п. 177 статті 177, пп. 49.18.2 п. 49.18 статті 49, пп.49.18.5 п. 49.18 статті 49 Податкового кодексу України в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за І квартал 2017 року, 2017 та 2018 роки.
На підставі акту перевірки 23.12.2019 року Головним управлінням ДПС у дніпропетровській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
Прийняті на підставі акту перевірки від 28.11.2019 року податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкова вимога були оскаржені ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової служби України.
14.02.2020 року Державною податковою службою України було прийнято рішення в частині оскарження вимоги про сплату боргу від 20.12.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій від 20.12.2019 року, яким скарга позивача щодо оскарження даних документів була залишена без розгляду.
18.03.2020 року Державною податковою службою України було прийнято рішення в частині оскарження податкових повідомлень-рішень, яким скаргу ФОП ОСОБА_1 в цій частині оставлено без задоволення.
Незгода позивача з винесеними за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій стала підставою для звернення з даним позовом до адміністративного суду.
Отже, правомірність податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно пункту п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група це фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 5 000 000 гривень.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначається статтею 177 Податкового кодексу України.
Згідно пунктів 177.1 та 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно пункту 177.5 та підпункту 177.5.2 статті 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку, або переходять на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, або перейшли із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, подають податкову декларацію за результатами звітного року, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на (перехід із) спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.
Пунктом 176.1 статті 176 ПК України, передбачено, у тому числі, обов`язок платників податків подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Відповідно до пункту 49.2. статті 49 ПК України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Згідно пункту 179.1. статті 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
В даному випадку, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства та прийняття оскаржуваних рішень базуються на отриманій інформації про отримані позивачем грошові кошти через ТОВ «Пост Фінанс», які є доходом ФОП ОСОБА_1 .
Наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28.10.2019 року №1010-п відповідно плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання за 2019 рік, відповідачем було призначено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 .
На виконання зазначеного, відповідачем було вручено представникові ОСОБА_1 вимоги про надання документів: від 08.11.2019 року, яка отримана 08.11.2019 року, від 13.11.2019 року (повторна), яка отримана 14.11.2019 року, від 15.11.2019 року (повторна), яка направлена поштою та отримана 25.11.2019 року, від 18.11.2019 року (повторна), яка направлена поштою та отримана 25.11.2019 року, від 20.11.2019 року (повторна), яка направлена поштою та отримана 25.11.2019 року.
Головним управління ДПС у Дніпропетровській області враховуючи ненадання документів на зазначені вимоги податкового органу, було оформлено акти про ненадання документів від 13.11.2019 року, 14.11.2019 року, 18.11.2019 року,19.11.2019 року.
При цьому, судом встановлено, що 15.11.2019 року ОСОБА_1 на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було надано відповідь на зипит від 13.11.2019 року, який отримано 14.11.2019 року.
У наданій відповіді позивачем доводилось до відома, що 25.01.2019 року відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, субєкта підприємницької діяльності фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 було припинено. Зазначено, що на виконання вимог податкового законодавства, ОСОБА_1 надає у паперовому вигляді оригінали банківських виписок за періоди: з 01.01.2017 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 30.06.2017, з 01.07.2017 по 30.09.2017, з01.10.2017 по 31.12.2017, за перший квартал 2018 року, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року. Також позивачем було вказано, що надати більш широкий перелік банківських документів не має можливості, оскільки всі рахунки ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця в банківських установах закрито. На виконання вимог податкового органу позивачем надавалась книга обліку доходів, а акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, вантажно-митні декларації, міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки - фактури, інвойси, банківські документи щодо проведених розрахунків у валюті, договори, шляхові листи та акти списання не надаються, оскільки такі документи не складались. Трудові договори з найманими працівниками, договори цивільно-правового характеру ФОП ОСОБА_1 не укладались, відповідно відсутні особові справи працівників; діяльністю з виготовлення продукції не займався, відповідно відсутні калькуляції собівартості виготовленої продукції. Засновником, керівником та бухгалтером інших суб`єктів господарювання у період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року не перебував, трудових відносин з іншими суб`єктами господарювання не мав. Кредитів у банківських установах ФОП ОСОБА_1 у даний період отримано не було. Векселі, інші цінні папери, фінансові кредити, товарні кредити ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності не використовував, договори страхування, договори комісії не укладав, поворотну фінансову допомогу не отримував, нерухоме майно у власність не набував.
Отже, висновки контролюючого органу щодо ненадання позивачем документів на письмові вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем були надані наявні у нього банківські виписки та книга обліку. В свою чергу, ненадання на письмову вимогу всіх документів в ній зазначених, за умови відсутності таких документів, не є підставою для висновку про ненадання документів на вимогу контролюючого органу.
В свою чергу, позивачем зазначено, що ненадання ряду документів зумовлене відсутністю факту їх складання, за відсутності здійснення видів господарської діяльності, якими позивач не займався, відсутності найманих працівників, відсутності факту перебування засновником, директором чи бухгалтером та т.і.
В судовому засіданні було встановлено, що перевірок або звірок по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанс» за період 2016-2018 роки контролюючим органом зроблено не було.
Не було також встановлено на підставі банківських чи бухгалтерських документів факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 суму 4 686 922 грн. за 2016 рік, на суму 5 293 894 грн. за 2017 рік, на суму 4 834 433 грн. за 2018 рік.
В свою чергу, позиваче були надані до перевірки банківські виписки за періоди: з 01.01.2017 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 30.06.2017, з 01.07.2017 по 30.09.2017, з01.10.2017 по 31.12.2017, за перший квартал 2018 року, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року. Однак, контролюючим органом не було проаналізовано дані документи, а лише зазначено про їх надання.
В судовому засіданні були досліджені податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік.
Так, позивачем було задекларовано наступний обсяг доходу за звітний період: за 2016 рік на суму 1 315 608 грн.; за 2017 рік на суму 1 258 902 грн., за 2018 рік на суму 1 042 263 грн.
Всі висновки податкового органу щодо порушення вимог чинного податкового законодавства були зроблені контролюючим органом враховуючи наявну податкову інформацію отриману згідно листів Державної фіскальної служби України від 16.11.2018 року та від 22.11.2018 року, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 отримав протягом 2016 2018 років грошові перекази через ТОВ «Пост Фінанс» за відправлення поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова пошта» на загальну суму 14 815 249 грн., у тому числі по періодам: 2016 рік 4 686 922 грн., 2017 рік 5 293 894 грн., 2018 рік 4 834 433 грн.
Однак, дана інформація не підтверджена податковим органом жодним документом.
Згідно з статтею 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Встановлення контролюючим органом правопорушення стосовно отриманого платником податків доходу, без перевірки документів на переконання суду є неприйнятним, оскільки у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення.
При документальному способі дослідження саме первинні документи є предметом такого дослідження, тоді як висновок контролюючого органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливий виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.
Дані перевірок результатів діяльності платника податків є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства.
Згідно з поясненнями представника ГУ ДФС у Дніпропетровській області документи, що підтверджують отримання грошових коштів позивачем від ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанси» в ГУ ДФС у Дніпропетровській області відсутні.
В сою чергу позивачем долучено до матеріалів справи лист ТОВ «Пост Фінанс» від 23.01.2020 року , в якому зазначено, що ТОВ «Пост Фінанс» не укладано з ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем договору на переказ коштів у національній валюті та не надавало третім особам інформацію про отримані позивачем грошові перекази.
Інші документальні підтвердження щодо сум грошових переказів, і як наслідок отримання позивачем доходу на суму 4 686 922 грн. за 2016 рік, на суму 5 293 894 грн. за 2017 рік, на суму 4 834 433 грн. за 2018 рік, в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, формування висновків про порушення податкового законодавства на підставі виключно листа ДПС України, за відсутності жодних підтверджуючих документів (банківських та/або бухгалтерських) є неприпустимим, оскільки такі висновки не можуть відповідати дійсним фактичним обставинам.
Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи положення статті 2 та статті 8 Кодексу адміністративногоьсудочинства, України суд звертає увагу на необхідність застосування правила вирішення сумнівів на користь платника податків (тобто принцип in dubio pro tributario), у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити платнику податків в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» інакше, як неспроможність фіскального органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку. Натомість нездатність державного органу довести обґрунтованість та законність власних дій має стати підставою для надання захисту платнику податків, вина якого не була переконливо доведена перед судом, але аж ніяк не для відмови в такому захисті. Будь-який інший висновок фактично спотворює всю систему завдань адміністративного судочинства та підриває конституційні засади України.
Підсумовуючи вказане, враховуючи, що відсутні жодні документи, які підтверджують факт отримання позивачем грошових коштів від ТОВ «Пост Фінанс» та ТОВ «Нова пошта», суд приходить до висновку що податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога, прийняті за наслідками перевірки на підставі недопустимих доказів не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню з врахуванням вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо стягнення витрат на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При поданні адміністративного позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 10 510 грн.
Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 10 510 грн.
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем додано до позовної заяви договір між ОСОБА_1 та Адвокатським обєднанням «Лорендж» про надання правової допомоги №23-03-20/01 від 23.03.2020 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН №5373 видане на імя Кумченка Вячеслава Юрійовича, довіреність від 28.09.2018 року, ордер серія ДН №121752 від 06.05.2020 року, прибутковий касовий ордер №21/20 від 21.07.2020 року та квитанція на суму 10 000 грн., рахунок - фактура №21/20 від 21.07.2020 року на суму 10 000 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 21.07.2020 року з переліком робіт та розрахунком витраченого часу.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить наступного.
Так, відповідно до частин 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В даному випадку, позивачем надано всі необхідні докази підтвердження витрат на правничу допомогу та обсяг наданих послуг.
При цьому, враховуючи вимоги статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат на правничу допомогу відносяться витрати пов`язані з представництвом в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, які визначаються згідно з умовами договору.
В даному випадку, до відшкодування заявлено суму у розмірі 800 грн. за участь адвоката в судових засіданнях, при цьому судом встановлено, що адвокат ОСОБА_2 в жодному судовому засіданні участі не приймав, що свідчить про безпідставність даної вимоги.
Також, суд зазначає, що такі послуги як розроблення ефективної стратегії судового захисту інтересів клієнта та підготовка та подання клопотання про усунення недоліків у справі є складовими підготовки та подання до суду позовної заяви, відповідно задоволеню не підлягають.
Щодо послуги з підготовки та подання позовної заяви, суд вважає її підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню частково у розмірі 5 000 грн. враховуючи незначну складність справи, характер спірних правовідносин та клопотання відповідача.
Отже, суд відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягує з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Керуючись 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 вересня 2020 року.

Суддя С.І. Озерянська