Справа № 440/3799/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р.Справа № 440/3799/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офіса великих платників податків Державної податкової служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 11.12.19 по справі № 440/3799/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі за текстом також позивач, ТОВ "ЄГЗК") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі та текстом також відповідач), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 за № .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 19.09.2019 за № .

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків ДПС оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що за результатами перевірки не підтверджено факту перевезення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Промбудколія» до ТОВ «ЄГЗК» у зв`язку із поверненням листів з приміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», які були направлені контролюючим органом до перевізників. Водночас, ТОВ «Промбудколія» неодноразово віднесено до категорії «ризикових вигодонабувачів». Також, податковим органом встановлено: відсутність факту реального одержання товару ТОВ «Промбудколія» у відповідній кількості, від таких контрагентів: ТОВ «Акцент-Лайн», ТОВ «МС Трейд Україна», ТОВ «Мерата» (попередня назва ТОВ «Костплюс»), ТОВ «Трілана» (попередня назва ТОВ «Лоріон»), ТОВ «Спецтрейдінг», ТОВ «Будпром-Інвест» по ланцюгу постачання на момент реалізації; співпрацю ТОВ «Промбудколія» з ТОВ «Мерата», ТОВ «Трілана», ТОВ «Будпром-Інвест», які є фігурантами кримінальних проваджень. Водночас, посилається на невірне застосування судом першої інстанції приписів п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (надалі також ПК України). Зазначає про дефектність первинних документів, складених позивачем та ТОВ «Промбудколія» з огляду на те, що якісна характеристика товару (ГОСТ 8161-75), зазначена у прибуткових ордерах, не співпадає із вказаною у сертифікатах якості на товар (ГОСТ 51045-2014). Посилається на правові позиції Верховного Суду, сформовані у постановах від 26.06.2018 (провадження №К/9901/40830/18), від 26.06.2018 у справі №826/1422/17.

За результатами апеляційного розгляду Офіс великих платників податків ДПС просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені у апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Вказує, що окремі недоліки в первинних документах не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, так як основним критерієм замовлення рейок для позивача було зазначення її типу РП-65, а не ГОСТу, оскільки вказаний тип розроблено спеціально для широких колій промислових підприємств. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача просить розглядати справу без участі уповноваженого представника.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства (надалі також - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 31.07.2019 по 20.08.2019 проведена документальна позапланова виїзна перевірка за взаємовідносинами позивача з ТОВ «Промбудколія», з питання дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ, за період лютий-квітень 2018 року, червень 2018 року, вересень 2018 року та податку на прибуток за 2018 рік.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оспорюються.

За результатами проведеної перевірки 23.08.2019 контролюючим органом складено Акт №62/28-10-50-10/35713283 (надалі по тексту - Акт перевірки), яким встановлені наступні порушення податкового законодавства:

п. п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 2902950,40 грн, в т.ч.: за лютий 2018 року на суму ПДВ 55673,20 грн; за березень 2018 року на суму ПДВ 1631127,60 грн; за квітень 2018 року на суму ПДВ 831427,30 грн; за червень 2018 року на суму ПДВ 313336,70 грн; за вересень 2018 року на суму ПДВ 71385,60 грн. В результаті завищення суми податкового кредиту по податковим деклараціям з податку на додану вартість завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість всього на суму 2902950,40 грн, в т.ч.: за лютий 2018 року на суму ПДВ 55673,20 грн; за березень 2018 року на суму ПДВ 1631127,60 грн; за квітень 2018 року на суму ПДВ 831427,30 грн; за червень 2018 року на суму ПДВ 313336,70 грн; за вересень 2018 року на суму ПДВ 71385,60 грн /а.с. 15-47, т. 1/.

ТОВ «ЄГЗК», не погодившись з висновками Акта перевірки, оскаржив їх в адміністративному порядку, за результатами якого останній залишено без змін /а.с. 48-61, т.1/.

На підставі висновків Акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 за №, яким ТОВ «ЄГЗК» зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за лютий, березень, квітень, червень, вересень 2018 року на загальну суму 2902950,40 грн /а.с. 62-64, т.1/.

Не погодившись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що господарські операції позивача з ТОВ «ЄГЗК» мають реальний характер, здійснені позивачем із дотриманням норм чинного законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення від 19.09.2019 за № є протиправним; відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності свого рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Від`ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії -"віднімання", і в силу дії об`єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.

Стаття 201 ПКУ встановлює вимоги до податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно із пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі, якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Згідно із пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.

Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.04.2019 у справі №826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі №823/1389/16.

Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентом з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.

Судовим розглядом установлено, що в періоді, який перевірявся контролюючим органом, з метою улаштування залізничної колії між позивачем (далі за текстом договорів - покупець) та ТОВ "Промбудколія" (далі за текстом договорів - постачальник) укладено договори придбання товарно-матеріальних цінностей (надалі - ТМЦ) № 481/50110 від 06.12.2017 та №115/50110 від 21.08.2018, за умовами яких постачальник зобов`язується поставити у визначені строки покупцеві товар (товари) (надалі по тексту - Товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар. Кількість та ціна Товару, що підлягає поставці, визначаються сторонами у відповідних Специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору. Якщо інше не зазначено у відповідних Специфікаціях до даного Договору, поставка Товару здійснюється Постачальником: на умовах DDP згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція - 2010 року - "Інкотермс", склад Покупця, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Горішні Плавні, с. Гора, вул. Волошинська, буд.3, монтажний майданчик ТОВ "ЄГЗК"); автотранспортними засобами за рахунок постачальника. покупець здійснює оплату на підставі рахунків (рахунків-фактури) постачальника, шляхом переказу грошових коштів з поточного рахунку покупця, на зазначений в Договорі поточний рахунок постачальника, протягом 10 банківських днів з дня отримання Товару, якщо інше не зазначено у відповідній Специфікації даного Договору /а.с. 80-83, 88-91, т.1/.

Між ТОВ "Промбудколія" та ТОВ "ЄГЗК" до вказаних вище договорів укладено специфікації:

- до договору № 481/50110 від 06.12.2017: від 07.12.2017 №1, від 05.02.2018 №2, від 04.06.2018 № 3, від 17.09.2018 № 4, від 05.12.2018 №5;

- до договору №115/50110 від 21.08.2018: від 21.08.2018 №1, від 13.04.2018 № 2, від 27.08.2018 № 4, від 16.10.2018 №5 /зв.а.с. 83-87, 91-95, т.1/.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного правочину позивачем надано під час перевірки, а також до матеріалів справи копії наступних первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а саме:

- видаткові накладні з відмітками про отримання товару уповноваженою особою: № 66 від 06.02.2018; №102 від 01.03.2018; №115 від 06.03.2018; № 130 від 12.03.2018; №212 від 17.04.2018; № 349 від 04.06.2018; № 350 від 08.06.2018; № 383 від 12.06.2018; № 688 від 04.09.2018; № 728 від 21.09.2018 /а.с. 171, 174, 187, 192, 200, 209, 213, 217, 239, т. 1; а.с. 1, т. 2/;

- акти приймання-передачі: від 01.03.2018 № 1 до видаткової накладної №102 від 01.03.2018; від 06.03.2018 № 2 до видаткової накладної №115 від 06.03.2018; від 12.03.2018 № 3 до видаткової накладної №129 від 12.03.2019; від 17.04.2018 №4 до видаткової накладної №212 від 17.04.2018; від 08.06.2018 № 5 до видаткової накладної № 350 від 08.06.2018; від 12.06.2018 № 6 до видаткової накладної № 383 від 12.06.2018; від 04.07.2018 № 7 до видаткової накладної № 470 від 04.07.2018; від 04.09.2018 № 8 до видаткової накладної № 688 від 04.09.2018; від 04.11.2018 № 9 до видаткової накладної № 863 від 04.11.2018; /а.с.151-170, т.1/;

- прибуткові ордери: №199 від 06.02.2018; №625 від 01.03.2018; № 626 від 06.03.2018; №627 від 12.03.2018; №777 від 17.04.2018; № 1519 від 04.06.2018; №1525 від 08.06.2018; № 1538 від 12.06.2018; №2307 від 04.09.2018; № 2396 від 21.09.2018 /а.с. 173, 176, 189, 194, 202, 211, 215, 219, 241 т. 1; а.с. 2, т.2/;

Факт транспортування товару, придбаного у ТОВ "Промбудколія", підтверджується товарно - транспортними накладними (далі за текстом також - ТТН) /а.с. 173, 176-186, 189-191, 194-199, 202-208, 211-212, 215-216, 219-238, 241-263, т. 1; а.с 3-4, т.2/.

У вказаних ТТН зазначено усі обов`язкові реквізити, а отже, ТТН відповідають вимогам чинного законодавства.

На підтвердження факту оплати придбаних ТМЦ до матеріалів справи позивачем надано копії платіжних доручень: №2014 від 16.02.2018; №8140 від 18.06.2018, № 13849 від 02.10.2018, № 3378 від 07.03.2018, №3713 від 16.03.2018, від 4790 від 05.04.2018 № 5161 від 19.04.2018, № 8430 від 24.06.2018, №8598 від 04.07.2018, №12907 від 21.09.2018 /а.с. 26-35, т.2/.

За наслідками здійснення зазначених господарських операцій ТОВ "Промбудколія" складено податкові накладні: від 06.02.2018 № 15 на загальну суму 334039,20 грн, у тому числі ПДВ - 55673,20 грн; від 01.03.2018 № 1 на загальну суму 4970823,60 грн, у тому числі ПДВ -828470,60 грн; від 05.03.2018 №2 на загальну суму 1657794,00 грн, у тому числі ПДВ - 276299,00 грн; від 06.03.2018 № 3 на загальну суму 1657794,00 грн, у тому числі ПДВ -276299,00 грн; від 12.03.2018 № 40 на загальну суму 3158148,00 грн, у тому числі ПДВ 526358,00 грн; від 17.04.2018 № 19 на загальну суму 5361238,24 грн, у тому числі ПДВ - 893539,71 грн; від 12.06.2018 №36 на загальну суму 1236240,00 грн, у тому числі ПДВ - 206040,00 грн; від 04.09.2018 № 4 на загальну суму 1528675,03 грн, у тому числі ПДВ - 254779,17 грн; від 21.09.2018 № 61 на загальну суму 428313,60 грну тому числі ПДВ - 71385,60 грн /а.с. 65-72, 75-76, 79, т.1/.

Факт оформлення податкових накладних з дотриманням чинного законодавства відповідачем не заперечується.

З метою подальшого будівництва залізничної колії, ТОВ «Єристівський ГЗК» (за текстом договорів підряду - Замовник) укладено договори підряду №170/51000 від 20.03.2018 (далі за текстом - договорів №170) та №463/51000 від 22.11.2017 (далі за текстом - договір №463) з ТОВ «Промбудколія» (за текстом договорів підряду - Підрядник).

Відповідно до умов договору №170 Підрядник за завданням Замовника зобов`язується на свій ризик виконати підготовчі земляні роботи для будівництва об`єктів ТОВ «ЄГЗК» на об`єктах ТОВ «ЄГЗК», що розташований на території Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та розмірах, визначених Договором. Склад і обсяги Робіт визначені Сторонами відповідно до проектно-технічної документації або відомостей обсягів робіт /а.с. 102-110, т. 2/.

Між ТОВ "Промбудколія" та ТОВ "ЄГЗК" до договору №170 укладено додатки та додаткові угоди з відповідними додатками /а.с.111-139, т.2/.

Надані послуги з підготовчих земляних робіт для будівництва за договором №170 зафіксовано у відомостях матеріалів поставки замовника до підрядника, приймально-здавальних актах /нефракційного відсіву/ /а.с. 145, 149-150, 160, 164-165, 176, 184, 186 т. 2/.

Також, складено реєстри актів приймання виконання робіт по капітальному будівництву разом з відповідними актами /а.с. 140-144, 147-148, 153-159, 161-163, 173-175, 179-183, т.2/; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою кб-3 /а.с. 139, 152, 172, т.2/.

ТОВ "Промбудколія" оформлено рахунки на оплату: № 592 та № 593 від 08.08.2018; №727 та №728 від 19.09.2018; № 383 та № 384 від 11.06.2018, /а.с. 170-171, 177, 185, 189, 191, т. 2/;

На підтвердження факту оплати наданих послуг та виконаних робіт позивачем до матеріалів справи надано засвідчені копії платіжних доручень: від 29.08.2018 № 11680, від 12.07.2018 № 9099, від 18.07.2018 № 9511, від 05.10.2018 № 14368 та № 14369 /а.с. 169, 188, 190, 192, 194, т.2/.

В межах проведеної перевірки відповідачем досліджувався виключно реальний характер господарський операцій за договорами поставки № 481 та №115, а також за договором підряду №170.

Проте, з метою підтвердження подальшого використання ТМЦ, отриманих від ТОВ Промбудколія", у тому числі в межах підрядних робіт, а саме: будівельно-монтажних робіт з улаштування верхньої будови залізничних колій та залізничних переїздів, під час розгляду ціїє справи досліджується договір підряду №463.

Відповідно до умов договору №463 Підрядник за завданням Замовника зобов`язується на свій ризик виконати будівельно-монтажні роботи з улаштування верхньої будови залізничних колій та залізничних переїздів на об`єкті «Будівництво рудних перевантажувальних пунктів на західному борту кар`єра ТОВ «Єристівський ГЗК», що розташований на території Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та розмірах, визначених Договором. Склад і обсяги Робіт визначені Сторонами відповідно до проектної документації шифр № 02-142/51000-2017-ПЖ та до відомостей обсягів робіт, які будуть зазначені у додатках до Договору і будуть вважатися невід`ємною частиною даного Договору /а.с. 95-104, т.1/.

За наслідками здійснення зазначених господарських операцій ТОВ "Промбудколія" складено податкові накладні: від 11.06.2018 № 34 на загальну суму 251994,14 грн, у тому числі ПДВ - 41999,02 грн; від 11.06.2018 № 35 на загальну суму 178749,60 грн, у тому числі ПДВ -29791,60 грн; від 08.08.2018 № 119 на загальну суму 35598,08 грн, у тому числі ПДВ - 5933,01 грн; від 08.08.2018 № 118 на загальну суму 1060311,14 грн, у тому числі ПДВ - 5933,01 грн; від 19.09.2018 №83 на загальну суму 1101470,93 грн, у тому числі ПДВ - 176718,52 грн; від 19.09.2018 № 84 на загальну суму 265474,72 грн, у тому числі ПДВ - 44245,79 грн /а.с. 73-74, 77-78, т.1; а.с. 166-168, т.2/.

Факт оформлення податкових накладних з дотриманням чинного законодавства відповідачем не заперечується.

Між ТОВ "Промбудколія" та ТОВ "ЄГЗК" до договору №463 укладено додатки та додаткові угоди з відповідними додатками /а.с.105-113, т.1/;

Надані послуги з будівельно-монтажних робіт з улаштування верхньої будови залізничних колій та залізничних переїздів за договором №463 зафіксовано у відомостях матеріалів поставки замовника до підрядника, приймально-здавальних актах /а.с. 120-122, 133-135, 141-142, 147-149, т. 1/.

Також, складено реєстри актів приймання виконання робіт по капітальному будівництву разом з відповідними актами /а.с. 114, т.1/; довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою кб-2 разом з відомостями ресурсів до них /а.с. 115-119, 123-132, 137-140, 143-146, т.1/.

ТОВ "Промбудколія" оформлено рахунки на оплату: № 592 та № 593 від 08.08.2018; №727 та №728 від 19.09.2018; № 383 та № 384 від 11.06.2018, /а.с. 170-171, 177, 185, 189, 191, т. 2/.

Крім того, п.п.7.3.7 договорів №170 та №463 встановлено, що для початку виконання робіт на території замовника ТОВ «Промбудколія» зобов`язано забезпечити проходження вступного інструктажу своїми робітниками, надавши замовнику списки задіяних у виконанні робіт фахівців.

ТОВ «ЄГЗК» надано до матеріалів справи засвідчені копії списків/переліків робітників ТОВ «Промбудколія» направлених для проходження вступного інструктажу, на виконання умов договорів №170 та №463, а також витягу із журналу проходження вступного інструктажу робітниками ТОВ «Промбудколія» /а.с. 196-257, т.2/.

У подальшому, 25.09.2019, генеральним директором ТОВ «ЄГЗК» затверджено акти готовності об`єкта «Будівництво рудних перевантажувальних пунктів на західному борту кар`єра ТОВ «Єристівський ГЗК»: залізничні шляхи, контактна мережа» та об`єкта «Будівництво рудних перевантажувальних пунктів на західному борту кар`єра ТОВ «Єристівський ГЗК»: з`єднувальні залізничні шляхи, живляча та контактна мережа» /а.с. 258-262, т.2/.

У вказаних актах комісією підприємства констатовано, що з`єднувальні залізничні шляхи №1, №2, живляча лінія, контактна сітка, пристрій СЦБ, електропостачання та освітлення залізничних переїздів №1, №2, №3, №4, №5, залізничні шляхи №1, №2, №3, №4, пристрій сигналізації, централізації та блокування СЦБ, радіостанція відповідають проектній документації в зв`язку із чим дозволено експлуатацію об`єкта. Також, 25.09.2019 бухгалтером ТОВ "ЄГЗК" складено акти введення в експлуатацію основних засобів /263-264 т.2/.

Колегія суддів зазначає, що акти приймання-передачі, видаткові накладні, які підтверджують факт отримання ТОВ «ЄГЗК» ТМЦ та будівельних робіт та які дають змогу ідентифікувати господарських операцій яких стосуються, містять відомості про замовника і виконавця; містять підписи осіб, що прийняли/здали ТМЦ/роботи та печатки замовника і виконавця; посилання на договір, якого стосуються; містять перелік отриманих ТМЦ, виконаних робіт, одиницю їх виміру; містять вартість отриманих ТМЦ, виконаних робіт, як загальну так і за кожним видом ТМЦ/робіт, які отримано.

Наявні в матеріалах справи акт приймання-передачі, видаткові накладні, прибуткові ордери є первинними документами та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а тому є належними та допустимими доказами, підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом (ТОВ «Промбудколія»).

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що наведені вище обставини та бухгалтерські документи в повній мірі підтверджують факт використання придбаних у ТОВ «Промбудколія» ТМЦ у власній господарській діяльності та в повній мірі спростовують висновки податкового органу про безтоварність операцій ТОВ «ЄГЗК» та ТОВ "Промбудколія".

Доводи контролюючого органу, що ТОВ «Промбудколія» відноситься до категорії ризикових вигодонабувачів, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с. 77-79, т.2/ ТОВ «Промбудколія» не перебуває у стадії припинення чи банкротстві, що спростовує припущення податкового органу щодо наявності ознак фіктивності у вказаної юридичної особи.

Крім того, відповідно до акта перевірки самим відповідачем констатовано факт неможливості підтвердження або спростування факту надання послуг ТОВ "Промбудколія" у зв`язку з повернення запиту від 13.05.2019 № 24069/10/10-50-10-18, адресованого ТОВ "Промбудколія", що повернувся з відміткою поштового відділення "За закінченням терміну зберігання".

Щодо твердження відповідача про не можливість підтвердження факту надання послуг з перевезення ТМЦ, оскільки запити, направлені перевізникам, повернулись з відміткою поштового відділення «повернення в зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання», колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Перевезення ТМЦ від ТОВ «Промбудколія» на склад ТОВ «ЄГЗК» здійснювалось автомобільними перевізниками: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 /а.с. 81-92, т.2/.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перелічені перевізники зареєстровані та станом на 25.10.2019 жоден із них не перебуває у стадії припинення підприємницької діяльності, що спростовує припущення контролюючого органу щодо наявності ознак фіктивності у вказаних перевізників та наданих ними послуг /а.с. 94-101, т. 2/.

Відповідач, зазначаючи про непідтвердження факту надання послуг з перевезення ТМЦ, посилається лише на ту обставини, що його листи із запитами, адресованими вказаним ФОП, повернулися із відміткою поштової служби про неможливість вручення адресату на підставі "закінчення терміну зберігання".

Однак, відповідачем не було ініційовано та проведено у спосіб, передбачений чинним законодавством, проведено документальні перевірки щодо господарської діяльності вказаних вище ФОП, у тому числі в частині взаємовідносин із ТОВ "Промбудколія" (контрагентом позивача) за результатами яких, в свою чергу, можна встановити фактичні обставини чого наявності чи відсутності факту здійснення послуг з перевезення і лише тоді посилатися на це, як на податкову інформацію при перевірці позивача.

Відтак, твердження відповідача про не підтвердження факту надання послуг із перевезення між контрагентом позивача та вказаними ФОП є безпідставним, необґрунтованим та здійсненим не на підставі вимог закону, що, в свою чергу, не може бути підставою для твердження щодо не підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ "Промбудколія" щодо купівлі-продажу товару та виконання будівельних робіт.

Стосовно податкової інформації (ІТС "Податковий блок"), на підставі якої відповідачем встановлено, що у ТОВ "Промбудколія" відповідно до повідомлення за формою №20-ОПП відсутні об`єкти оподаткування.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такий доказ не можна вважати беззаперечним фактом відсутності реального характеру господарських операцій, так як ТОВ «Промбудколія» не було позбавлено права залучати необхідні для виконання договорів об`єкти, зокрема, на правах оренди або тимчасового користування.

Також, ТОВ "Промбудколія" не було позбавлене можливості залучити у випадку необхідності додаткових працівників згідно цивільно-правових договорів, господарсько-правових договорів на виконання послуг, та залучати працівників інших суб`єктів господарювання в рамках договорів субпідряду, тощо.

Твердження контролюючого органу про відсутніть господарських операцій між позивачем та ТОВ "Промбудколія" на тій підставі, що відповідачем отримано із даних ІТС "Податковий блок" інформацію по ланцюгу постачання товару, а саме щодо реальності постачання товару до контрагента позивача від його потенційних контрагентів, є лише припущеннями відповідача та не ґрунтуються на належних доказах.

Доводи відповідача про порушення податкового законодавства постачальниками чи покупцями товару при дослідженні ланцюга постачання придбаних ТОВ «ЄГЗК» товарів, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач, як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками чи покупцями товару (робіт, послуг) у ланцюгу вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків від можливої неправомірної діяльності контрагента.

Правовідносини ТОВ "ЄГЗК" з іншими суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 30 червня 2020 року у справі №440/426/19, а також із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.07.2018 у справі № 817/1339/17, вказаними судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

За умови подання платником податку на додану вартість належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми податку на додану вартість податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК України, задекларований податковий кредит вважається підтвердженим (правомірним), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Така норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексу України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.

Колегія суддів зазначає, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

У той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18.

Збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.

Такі висновки сформовано Верховним Судом України у постановах від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, зазначені судом в оскаржуваному рішенні.

Податкова інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу і носить виключно інформативний характері, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі №825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі №817/2887/14.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що інформація про контрагента позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДФС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє. Отримання контролюючим органом податкової інформації стосовно контрагента платника податків, в якій викладені висновки про відсутність можливості для здійснення господарської діяльності, не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку щодо самостійного встановлення та доведення факта вчинення платником податків порушення закону, адже податкова інформацію стосовно контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач порушує вимоги податкового законодавства.

Не подано Офісом великих платників податків ДПС і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «ЄГЗК» як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «ЄГЗК» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Отже, висновок суду першої інстанції, що посилання відповідача на інформацію ІТС "Податковий блок" не є достатніми доказами для висновку про нереальність здійсненних контрагентом позивача спірних господарських операцій, є правомірним.

Щодо тверджень контролюючого органу про дефектність прибуткових ордерів, складених позивачем з огляду на те, що якісна характеристика товару (ГОСТ 8161-75), зазначена у прибуткових ордерах, не співпадає із зазначеною у сертифікатах якості на товар (ГОСТ 51045-2014), як свідчення того, що операції з поставки фактично не відбулися, то колегія суддів ставиться до них критично з огляду на таке.

Законом України від 05.06.2014 № 1315-VII «Про стандартизацію», який набув чинності 03.01.2015, сформовано принцип добровільного застосування національних стандартів, який викладено у п. 4 ч. 2 ст. 4 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про стандартизацію», в яких зазначено, що національні стандарти застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Водночас, з огляду на перелік обов`язкових реквізитів первинного документу, визначений п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, під час складання прибуткових ордерів позивачем повністю дотримано вимоги до документу, оскільки такі містять усі необхідні реквізити.

Крім того, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, надається оцінка документам та іншим даним, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Така позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 у справі №804/7470/16, а також у постанові від 18 грудня 2018 року у справі №816/1118/17, яка зазначена судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, окремі недоліки у оформленні первинних документів не є беззаперечним свідченням фіктивності господарської операції.

Крім того, відповідачем не було надано будь-яких рішень суду щодо визнання вказаних вище договорів недійсними чи обвинувальних вироків суду, які б набрали законної сили та підтверджували факти протиправних кримінальних дій з боку посадової особи контрагента позивача саме за господарським операціям з ТОВ "ЄГЗК".

Колегія суддів зауважує, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження докази, отримані на стадії досудового розслідування, не можна вважати належним та допустимим доказом в адміністративному судочинстві.

До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 у справі № 826/12033/14 та у постанові від 22.05.2020 у справі №804/9510/15, на яку посилається позивач.

Водночас, ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/19281/18-к, на необхідність урахування якої посилається відповідач у апеляційній скарзі, застосовано до ТОВ «КОСТПЛЮС» арешт майна (грошових коштів на банківських рахунках), ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/16798/19 за даними Єдиного державного реєстру судових рішень відсутня.

Відтакт, колегія суддів не може взяти до уваги посилання відповідача зазначені ухвали.

Без наявності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, на думку колегії суддів, не може бути достатнім лише посилання на наявність розслідування та/або відкритих кримінальних проваджень, ухвали про закриття кримінального провадження без належного мотивування причетності притягнутої особи до відповідальності до спірних операцій, оскільки вказане не містить у собі встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Отже, посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень, відкритих за ознаками фіктивного підприємництва відносно контрагентів позивача по ланцюгу постачання, не знайшло підтвердження у ході судового розгляду, а тому не має безпосереднього впливу на дослідження факту реальності спірних господарських операцій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірності висновків акта №62/28-10-50-10/35713283 від 23.08.2019 про порушення позивачем норм податкового законодавства та, як наслідок, про наявність правових підстав для зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий, березень, квітень, червень, вересень 2018 року на загальну суму 2902950,40 грн, визначених податковим повідомленням-рішенням від 19.09.2019 №.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Правові позиції Верховного Суду, сформовані у постановах сформовані у постановах від 26.06.2018 (провадження №К/9901/40830/18), від 26.06.2018 у справі №826/1422/17, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, зазначеним вище висновкам суду апеляційної інстанції не протирічать та з ними узгоджуються.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офіса великих платників податків Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 440/3799/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Я.В. П`янова Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 20.10.2020 року