Справа № 640/14668/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Справа № 640/14668/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання дій протиправними,

визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій державного виконавця - заступника начальника відділу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В. щодо винесення постанови від 07.04.2020 у виконавчому провадженні № 60826156 про стягнення виконавчого збору у розмірі 221 682,20 грн.;

- визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця від 07.04.2020 ВП № 60826156.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в державного виконавця не було достатніх правових підстав для стягнення з позивача, як боржника у виконавчому провадженні, виконавчого збору, оскільки виконавчий документ був повернутий за заявою стягувача, що відповідні зобов`язання позивача як боржника у даному виконавчому провадженні припинилися ще до його відкриття, про що державному виконавцю було відомо на час винесення спірної постанови, а також з того, що відповідачем не було вчинено будь-яких дій, націлених на забезпечення виконання боржником його зобов`язань у відповідному виконавчому провадженні.

При цьому, ухвалюючи таке рішення, суд прийняв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на правомірності спірної постанови, стверджуючи, що стягнення з боржника виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання відповідного судового рішення та фактичне стягнення суми боргу.

Крім того, апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а та зазначає, що виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, в якій зазначається його розмір та порядок стягнення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу не надходив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів апелянта, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, та стверджуючи, що апелянт пропустив строк звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.12.2019 ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» звернулося до Шевченківського РВ ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 761/1882/15-ц, виданого 10.09.2015 Шевченківським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості в розмірі 141 416,49 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10.12.2014 становить 2 213 168 грн.) та судового збору у сумі 3 654,00 грн.

09.12.2019 заступником начальника відділу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В. (далі - державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60826156 з виконання вказаного виконавчого листа № 761/1882/15-ц.

У вказаній постанові державний виконавець зобов'язав боржника подати декларацію про доходи та майно, попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнув з боржника виконавчий збір у розмірі 221 682,20 грн. та витрати пов'язані з проведенням виконавчих дій.

У подальшому, у рамках цього виконавчого провадження, державним виконавцем були вчинені наступні виконавчі дії та винесені такі постанови:

- надіслані запити до Пенсійного фонду України про останнє місце роботи боржника та про отримання боржником пенсії, та отримані відповіді на такі запити;

- винесено постанову про арешт майна боржника від 11.03.2020 ВП № 60826156 та накладено арешт на все нерухоме майно боржника;

- винесено постанову про розшук майна боржника від 11.03.2020 ВП № 60826156;

- сформовано запити до Національного депозитарію України та Головного управління Держкомзему у Київській області щодо наявності у боржника цінних паперів та зареєстрованих за ним на праві власності земельних ділянок;

- отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформовані відносно боржника;

- винесено постанову про арешт коштів боржника від 18.03.2020 ВП № 60826156.

02.04.2020 до канцелярії Відділу від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої І.В. надійшла заява вих. № 03-3117 про відкликання виконавчого документу.

У вказаній заяві Уповноважена особа повідомила Шевченківське РВ ДВС, що станом на дату пред'явлення виконавчого листа до виконання та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 60826156 у ОСОБА_1 не було зобов'язань перед ПАТ КБ «НАДРА» у зв'язку з відступленням права вимоги третій особі - ОСОБА_2 , з якою було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором №131/П/99/2007-840 від 18.04.2017. Як наслідок ПАТ КБ «Надра» не має будь-яких претензій до ОСОБА_1

07.04.2020 державний виконавець, керуючись нормами ст.ст. 3, 27 і 40 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь органу ДВС виконавчий збір у розмірі 221 682,20 грн.

Також, 07.04.2020 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 60826156. За змістом такої постанови від 07.04.2020 державний виконавець, ураховуючи подання стягувачем заяви від 04.03.2020 про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, та відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а саме - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) вирішив повернути стягувачу відповідний виконавчий документ, припинити чинність арешту та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № 60826156 значиться завершеним.

Позивач, вважаючи протиправною постанову державного виконавця від 07.04.2020 у виконавчому провадженні № 60826156 про стягнення виконавчого збору у розмірі 221 682,20 грн., а свої права - порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону №1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу 11 пункту 8 розділу III Інструкції № 512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення того виконавчого провадження, у межах якого його первісно було винесено.

Разом з тим, однією з правових умов для стягнення виконавчого збору, є порушення виконавчого провадження щодо належного боржника та стягувача.

Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ВП № 60826156 було порушено у 2019 році на підставі виконавчого листа, виданого судом ще у 2015 році, в якому боржником вказано позивача, а стягувачем ПАТ «КБ «Надра», однак у 2017 році боргові зобов`язання з цим виконавчим листом були відступлені третій особі - ОСОБА_2 , про що безпосередньо ПАТ «КБ «Надра» (первісний стягувач) повідомив державного виконавця до момент винесення ним спірної у цій справі постанови.

Таким чином, станом на дату відкриття виконавчого провадження № 60826156 у позивача не було зобов`язань перед ПАТ КБ «Надра» і, як убачається з матеріалів цієї справи, ПАТ КБ «Надра» не має будь-яких претензій та/бо вимог до неї.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що у вказаному виконавчому провадженні відповідачем не здійснювалося ані заміни сторони чи, принаймні, перевірки належності сторін, ані дій, націлених на забезпечення реального виконання відповідного судового рішення.

З огляду на викладене, ураховуючи також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, та перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо протиправності дій державного виконавця з винесення постанови від 07.04.2020 у виконавчому провадженні № 60826156 та щодо наявності достатніх і необхідних правових підстав для визнання такої постанови протиправною та її скасування.

Доводи апелянта про те, що стягнення з боржника виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання відповідного судового рішення та фактичне стягнення суми боргу, судова колегія відхиляє, з підстав, наведених вище.

З приводу посилань апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а, апеляційний суд зазначає, що вказана постанова ухвалена ВП ВС за інших обставин справи та не містить висновків, які б суперечили висновкам, викладеним у вищезазначеній постанові ВП ВС від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, та/або вказували б на неправильне застосування судом норм матеріального права при вирішенні цього спору.

З приводу доводів позивача про те, що апелянт про пустив строк звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів зазначає, що таке питання перевірялося колегією суддів на стадії відкриття апеляційного провадження за матеріалами цієї справи, з урахуванням строків поштового перебігу та поширення у країні коронавірусного захворювання.

При цьому, судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні по справі «Bellet v. France», про те, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні ЄСПЛ від 27.06.2000 у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

Таким чином, апеляційна скарга Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19.10.2020.

Головуючий суддя

Судді: