Справа № 640/14549/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного в місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного в місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач, Солом`янський відділ РАЦС) про визнання протиправним та скасування висновку №125 про внесення змін до актового запису цивільного стану, складеного 27.06.2019 року Солом`янським відділом РАЦС, яким відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до актового запису про шлюб №1028, складеного 14.07.2006 року Солом`янським відділом РАЦС.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2019 року відмовлено у відкритті провадженні у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заявлені Позивачем вимоги спрямовані на захист особистого немайнового права шляхом внесення змін до актового запису цивільного стану про шлюб, а будь-яких доводів про невідповідність оскаржуваного висновку вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України ОСОБА_1 у позовній заяві не наведено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом не було враховано, що суб`єктна належність Відповідача до органів державної влади, а також приписи чинного законодавства України вказують на те, що даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржувана відмова Солом`янського відділу РАЦС є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень по відношенню до ОСОБА_1 . Крім того, Позивач просить забезпечити розгляд справи у закритому судовому засіданні з метою забезпечення нерозголосу інформації.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2019 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі п. 1 ч. 4 ст. 298 КАС України.

Постановою Верховного Суду від 28.07.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено - ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Після усунення визначених в ухвалі від 05.08.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись приписами п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, виходив з того, що заявлені позовні вимоги перш за все спрямовані на захист особистого немайнового права особи на внесення змін до актового запису цивільного стану про шлюб, а тому, за відсутності будь-яких доводів щодо протиправності оскаржуваного висновку та з урахуванням суб`єктного складу учасників спірних правовідносин, дана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 425/2737/17 та від 23.01.2019 у справі №807/45/17, а також у постанові Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі 820/5198/16, сформулювано висновок, за яким у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Крім того, в усіх наведених вище справах суди касаційної інстанції звертали увагу на тому, що у позовній заяві відсутні доводи за ч. 3 ст. 2 КАС України (ч. 2 ст. 2 КАС України у чинній редакції), щодо неправомірності відмови відповідача у внесенні змін до актового запису, а лише були заявлені вимоги внести зміни до такого запису.

У свою чергу, у межах даного спору предметом оскарження є саме висновок від 27.06.2019 року №125 про внесення змін до актового запису цивільного стану, яким Солом`янський відділ РАЦС відмовив у внесенні змін до актового запису про шлюб №1028 з посиланням на ст. 21 Сімейного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 10.11.2015 року №1025 та Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5.

Таку відмову, як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вважає дискримінаційною, протиправною і такою, що порушує принципи рівності перед законом і права Позивача.

Як було підкреслено вище, рішення суб`єктів владних повноважень за приписами ч. 2 ст. 2 КАС України має бути перевірено адміністративним судом у тому числі на предмет дотримання принципу рівності перед законом із запобіганням всім формам дискримінації (п. 7).

У постанові від 03.10.2017 року у справі №21-5607а15 Верховний Суд України, від висновку якого не відступала Велика Палата Верховного Суду у згаданих вище постановах, зазначив, що відділ РАЦС є державним органом - суб`єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу. Спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є публічно-правовим, тому належить до адміністративної юрисдикції.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на заявлені у межах даної справи позовні вимоги та їх обґрунтування, судова колегія приходить до висновку, що останні підлягають розгляду і вирішенню у порядку адміністративного судочинства, оскільки, як було підкреслено вище, перевірка акта суб`єкта владних повноважень критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України (у тому числі щодо дискримінації), належить до компетенції саме адміністративного суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи, що у розрізі заявлених позовних вимог і доводів на їх обґрунтування вбачається існування ознак публічно-правового спору, то судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Окружним адміністративним судом міста Києва оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 170, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано « 19» жовтня 2020 року.