Справа № 140/6067/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/6067/20 пров. № А/857/8768/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Большакової О.О, Шинкар Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (головуючий суддя Ксензюк А. Я., м.Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення- рішення від 17 жовтня 2019 року № -0306, № -0306, № -0306.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 17 жовтня 2019 року №-0306, №-0306, №-0306. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати в сумі 13510 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, тому просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що при обстеженні земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :15:008:0153) встановлено, що вищезазначена земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням та не здійснюється господарська діяльність. Відсутні будь-які будівлі та споруди.

Враховуючи викладене, якщо фізична особа - підприємець не використовує земельну ділянку загальною площею 4 га для провадження підприємницької діяльності, то така особа є платником земельного податку на загальних підставах. В даному випадку контролюючий орган нарахував податкове зобов`язання із земельного податку за місцем знаходження земельної ділянки і за місцем його реєстрації.

Позивачем не надано жодних доказів, що на даній земельній ділянці є будівлі які використовуються ним в господарській діяльності.

Вищевказані повідомлення-рішення ОСОБА_1 оскаржувалися до ДПС України. Мотивацією скасування даних рішень було те, що дана земельна ділянка використовується в підприємницькій діяльності шляхом здачі в оренду відповідно до укладеного договору оренди від 01.01.2017р. із ФОП ОСОБА_2 (РНОКЕІГІ НОМЕР_1 ), де згідно п. 1.2 Договору об`єктом оренди є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: ( АДРЕСА_1 . Копія такого договору була додана до скарги.

П.п. 291.5.3, п.291.5, ст.291 Податкового кодексу визначено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп фізичні особи-підприємці, які надають в оренду земельні ділянки, загальна площа яких перевищує 0,2 гектара, житлові приміщення та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 100 квадратних метрів, нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 300 квадратних метрів.

Оскільки, площа зданої в оренду змельної ділянки становить 4 га (що більше 0,2 га), то ФОП ОСОБА_3 неправомірно перебуває на спрощеній системі оподаткування і як наслідок не може звільнятися від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Однак, в адміністративному позові ОСОБА_1 вказав, що земельна ділянка загальною площею 4 га, використовується ним як фізичною особою-підприємцем для здійснення господарської діяльності.

Розбіжність інформації, відображеної у скарзі, поданій до ДПС України від 12.11.2019р. та інформації, що міститься в адміністративному позові, поданому до Волинського окружного у адміністративного суду від 22.04.2020р. дає підстави ставити під сумнів реальність здійснення такої господарської діяльності на вищезазначеній земельній ділянці, оскільки відсутні наступні документи, які підтверджують господарську операцію.

Також, зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі, задоволеному судом, є очевидно неспівмірними зі складністю справи та не відповідають нормам КАС України.

Слід врахувати, що судом не було проведено жодного судового засідання, а правова допомога вбачається лише з написання позовної заяви та відповіді на відзив.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27 квітня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Волинській області на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 групи).

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є:

код КВЕД 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами;

код КВЕД 46.14 - діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками;

код КВЕД 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.;

код КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

код КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;

код КВЕД 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;

код КВЕД 68.10 купівля та продаж власного нерухомого майна;

код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

17 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Волинській області на підставі даних Головного управління Держгеокадастру у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначені суми податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 - 2019 роки, а саме:

- №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 389820грн 44коп.;

- №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 389820грн 44коп.;

- №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 389820грн 44коп.

Зазначені податкові повідомлення-рішення фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржував в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС України від 09 січня 2020 року №481/6/99-00-08-05-04-06 скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2019 року №-0306, №-0306, №-0306 - без змін.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції вірно враховано, що згідно з підпунктами 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За змістом пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 статті 269 Податкового кодексу України також передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення) платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Так, п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :15:008:0153) загальною площею 4,0 га з цільовим призначенням для розміщення виставково-торгово-складського комплексу, згідно державного акту від 20 лютого 2009 року серії ЯД 346977.

На вказаній земельній ділянці з кадастровим номерам :15:008:0153 позивач здійснює реалізацію будівельних матеріалів покупцям, що підтверджується копіями накладних на реалізацію, товарних чеків та Книги обліку доходів позивача.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії накладних на реалізацію будівельних матеріалів за період з березня 2017 року по жовтень 2019 року. Дані накладні містять усі реквізити, передбачені чинним законодавством, зокрема і місце їх складання, яке відповідає місцю здійснення господарської операції, а саме: АДРЕСА_1 . Кошти за реалізацію товарів були відображені позивачем у Книзі обліку доходів.

Отже, як зазначив суд першої інстанції, наявні в матеріалах справи докази дають підстави стверджувати, що у 2017 - 2019 роках фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та будучи платником єдиного податку 3 групи, дійсно використовував вказану земельну ділянку у своїй господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, що обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування та сплати податку на майно (в частині земельного податку) за 2017 - 2019 роки.

Доводи відповідача, що судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі, задоволеному судом, а саме в розмірі 3000,00 грн. є очевидно неспівмірними зі складністю справи, не заслуговують на увагу, оскільки судом було надано оцінку поданому позивачем розрахунку витрат на правову допомогу з урахуванням реальності вказаних витрат та розумності їхнього розміру, що свідчить про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року по справі № 140/6067/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. О. Большакова
Т. І. Шинкар