Справа № 120/3922/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 жовтня 2020 р. Справа № 120/3922/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасування рішення відповідача від 02.07.2020 про відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН № 0392423 від 12.08.1997, із урахуванням висновків суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в грудні 2019 звернувся до відповідача із клопотанням про виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997.

Листом відповідача від 09.01.2020 № 02-18-06 йому відмовлено у виділенні земельної ділянки, оскільки вільних земельних ділянок в межах села немає. В списках розпаювання позивач відсутній.

Не погоджуючись із вказаним листом позивач оскаржив його до адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 21.12.2019 та зобов`язано відповідача розглянути заяву та прийняти рішення щодо вирішення питання порушеного в заяві від 21.12.2019. Рішення суду мотивовано тим, що оформляючи відмову у формі листа від 09.01.2020 № 02-18-06, відповідач діяв не у спосіб встановлений законом, оскільки питання про виділення земельної ділянки підлягало вирішенню шляхом прийняття індивідуального акту у формі рішення.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20, відповідачем 02.07.2020 прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки зборами уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 визнано недійсним.

Позивач вважає рішення протиправним і таким що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що сертифікат є дійсним до виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 10.08.2020 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також у відповідача витребувано за ініціативою суду належним чином засвідчені копії клопотання ОСОБА_1 із додатками до нього, рішення Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 43 сесії 7 скликання від 02.07.2020, а також інші документи, які враховувалися Радою при прийнятті оскаржуваного рішення (зокрема рішення зборів уповноважених членів КСП "Мрія" про визнання недійсним сертифікату, на яке зіслалась Рада в оскаржуваному рішенні).

14.09.2020 на адресу суду надійшли витребувані докази та відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Разом з тим відповідач зазначає, що рішенням зборів уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, яке оформлене протоколом № 2 від 25.12.1999 з додатком № 2, визначено, що 21 особа, в тому числі і позивач, були включені до списку на одержання сертифікатів на право на земельну частку (пай) помилково і такі особи позбавлені права на одержання сертифікату.

Відповідач зазначає, що оскільки позивач на момент проведення розпаювання не був ні членом КСП, ні пенсіонером з їх числа, тому права на земельну частку (пай) в КСП не мав і немає.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач через свого представника 21.12.2019 звернувся до відповідача із заявою про виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 (а.с.26).

Листом відповідача від 09.01.2020 № 02-18-06 йому відмовлено у наданні земельної ділянки, оскільки вільних земельних ділянок в межах села немає. В списках розпаювання позивач відсутній.

Не погоджуючись із вказаним листом позивач оскаржив його до адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача в не розгляді заяви від 21.12.2019 та зобов`язано відповідача розглянути заяву та прийняти рішення щодо вирішення питання порушеного в заяві від 21.12.2019.

Рішенням суду від 10.06.2020 оцінка підставам відмови не надавалася. Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що оформляючи відмову у формі листа від 09.01.2020 № 02-18-06, відповідач діяв не у спосіб встановлений законом, оскільки питання про виділення земельної ділянки підлягало вирішенню шляхом прийняття індивідуального акту у формі рішення.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20, відповідачем 02.07.2020 прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки зборами уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 визнано недійсним (а.с.27).

Не погоджуючись із рішенням 43 сесії 7 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.07.2020, позивач звернувся до суду із цим позовом з метою визнання його протиправним та скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

26.04.2003 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України" № 675-IV, яким п. 8 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Правовідносини щодо паювання земель сільськогосподарського призначення врегульовані зокрема Указом Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ № 720/95). Пунктом 1 Указу № 720/95 передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами заснованого підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю (п. 2 Указу № 720/95).

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (п. 5, 6 Указу № 720/95).

У відповідності до абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи в сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 № 666/94, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства, видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначення у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

Із наведеного вище слідує, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 № 899-IV (далі - Закон від 05.06.2003 899-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону від 05.06.2003 899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону від 05.06.2003 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 Закону від 05.06.2003 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону від 05.06.2003 899-IV, встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється, в тому числі, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Оцінюючи підстави прийняття рішення 43 сесії 7 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.07.2020, та аргументи позивача про його протиправність суд керується наступним.

Згідно з оскарженим рішенням 43 сесії 7 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.07.2020 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв`язку із тим, що зборами уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 визнано недійсним. Відповідно до рішення зборів уповноважених членів КСП "Мрія" від 25.12.1999 оформленим протоколом № 2, позивача виключено із списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у зв`язку із тим, що він не був членом КСП. У рішенні зазначено, що включення його до цього списку відбулося безпідставно та незаконно.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Повноваження органів місцевого самоврядування у процесі вирішення питань про виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) врегульовані ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV.

Відповідно до норм ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Аналізуючи положення ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV суд доходить висновку, що Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області при розгляді заяви позивача в межах своїх повноважень мала право враховувати списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Вказана норма підтверджує важливість уточнення списків у процесі розгляду питання щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), адже саме внесення особи у список, є одним із юридичних фактів із настанням якого пов`язано виникнення права на земельну частку (пай).

На виконання положення ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV відповідачем встановлено, що згідно рішення зборів уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, яке оформлене протоколом № 2 від 25.12.1999 з додатком № 2, визначено, що 21 особа, в тому числі і ОСОБА_1 , були включені до списку на одержання сертифікатів на право на земельну частку (пай) помилково і такі особи позбавлені права на одержання сертифікату (а.с.28-30).

Отже у цій справі відповідно до рішення зборів уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Шаргородського району Вінницької області від 25.12.1999 позивача виключено із числа осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Аналізуючи аргументи позивача про чинність виданого йому Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 суд керується такими мотивами.

З процитованих вище норм п.п. 1, 2, 5, 6 Указу від 08.08.1995 № 720/95 випливає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю правовою природою є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), адже саме право виникає не з моменту видачі сертифікату, а для його виникнення необхідно сукупність інших юридичних фактів таких як передання земель у колективну власність КСП, належність позивача до числа осіб які мають право на земельну частку (пай), формування відповідних списків осіб, визначення площі земельної частки в умовних кадастрових гектарах, тощо. Такий висновок узгоджується із положеннями ст. 2 Закону від 05.06.2003 899-IV, яка передбачає, що сертифікат не є єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Щодо дійсності виданого позивачу Сертифікату серії ВН № 0392423 від 12.08.1997, суд також враховує, презумпцію чинності його як документу, що може посвідчувати право позивача. Однак така презумпція відноситься до числа спростовних презумпцій. При цьому, за обставин цієї справи очевидним є факт виникнення спору про чинність права позивача на земельну частку (пай), оскільки при розгляді заяви позивача відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 виключено із числа членів КСП "Мрія" які мають право на земельну частку (пай).

Із урахуванням усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, суд звертає увагу, що справи пов`язані із оцінкою дійсності (недійсності) свідоцтв про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, що посвідчують "право цивільне", можуть вирішуватися із застосуванням способів захисту цивільних (господарських) прав та інтересів, передбачених нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Тому, суд дійшов висновку, що за наявності спору щодо права позивача на земельну частку (пай) відсутні підстави для зобов`язання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997. За обставин цієї справи, суд вважає, що передумовою надання позивачу бажаного дозволу повинно бути визнання у порядку цивільного судочинства його права на земельну частку (пай). І в подальшому рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), в силу ст. 2 Закону від 05.06.2003 899-IV, може бути підставою для виділення позивачу в натурі (на місцевості) бажаної земельної ділянки.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи та норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що приписами ст. 139 КАС України не передбачено підстав для відшкодування понесених судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області (вул. Заводська, 2, с. Джурин, Шаргородський район, Вінницька область, 23545, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович