Справа № 640/8883/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 640/8883/19

адміністративне провадження № К/9901/26934/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2020 року

у справі № 640/8883/19

за позовом Приватного підприємства «Торговий дім «Центр-Люкс»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 640/8883/19.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції застосував пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункти 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 826/14627/15, від 06 листопада 2018 року у справі № 826/16277/14, від 18 червня 2020 року у справі № 826/14035/17, від 08 жовтня 2019 року у справі № 826/6836/18.

Разом з тим при поданні касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Так, предметом спору у справі № 640/8883/19 є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 квітня 2019 року № та зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого позивачем у сумі 603 998,00 грн відповідно до абзацу 2 пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України.

При цьому зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 09 квітня 2019 року № є протиправним, прийнятим на підставі необґрунтованого висновку, викладеного відповідачем в акті від 05 березня 2019 року №240/26-15-14-04-01/36265697, про порушення ПП «Центр-Люкс» вимог податкового законодавства шляхом безпідставного формування податкового кредиту за результатом господарських взаємовідносин із ТОВ «ЕКОТЕХ ЛК ІНЖИНІРИНГ», TOB «АВІАТЕХСЕРВІС», ПП «ЕРКАР», ТОВ «АБСТРАК СЕРВІС», ТОВ «ТОНАЛ ТРЕЙД», що призвело до завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року на 603 998,00 грн.

Проте у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 826/14627/15 предметом спору є необґрунтованість висновків контролюючого органу про відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість по господарським операціям з ТОВ «ТАІР ГРУП», як такого, що є нереальним.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 826/16277/14 йдеться щодо проведення позапланової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з Приватним підприємством «Компроміс плюс» за травень 2014 року, результати якої оформлено актом від 16 вересня 2014 року № 2271/26-53-22-01/04737111, про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаної у Приватного підприємства «Компроміс плюс» сільськогосподарської продукції (українського виробництва).

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2014 року № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3 391 886,00 грн за основним платежем та 1 695 943,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 826/14035/17 предметом спору є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 серпня 2017 року № 1, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 103 715,00 грн, з яких 82 972,00 грн - за основним платежем та 20 743,00 грн - штрафні (фінансові) санкції.

У постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 826/6836/18 предметом спору є скасування податкових повідомлень-рішень від 29 листопада 2017 року № та № , якими зменшено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2017 року на 238 468,00 грн та збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 842 778,75 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції - 168 555,75 грн.

Разом з тим у наведених вище постановах Верховного Суду судові рішення ухвалені за різних фактичних обставин справи, що свідчить про те, що правовідносини у цих справах та у справі № 640/8883/19 не є подібними.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2020 року.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 640/8883/19 за позовом Приватного підприємства «Торговий дім «Центр-Люкс» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Ф. Ханова