Справа № 815/5175/17
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5175/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі: Сердюк І.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

Нестеренко Д.Г. (представник за ордером)

відповідачі: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60; ) про визнання недійсним протоколу, визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобов`язання вчинити певні дії, -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 12 жовтня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.01.2020р. (вх. № 2589/20), просить:

визнати недійсним протокол засідання Правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015 р. в частині включення до переліку пов`язаних з банком осіб ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку»;

визнати протиправною бездіяльність ФГВФО та Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО;

зобов`язати ФГВФО та Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню у розмірі 109786,30 грн. та виплатити суму відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачами протиправно не включено позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню, у розмірі 109786,30 грн. Позивач зазначає про безпідставність невиплати їй гарантованого відшкодування з підстав, передбачених пп.4 ч.4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої ФГВФО не відшкодовує кошти, зокрема, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних, посилаючись, зокрема, на недійсність протоколу засідання правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015 р. в частині включення її до переліку пов`язаних з банком осіб, за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку».

Від ФГВФО надійшли заперечення (вх. №32042/17 від 22.11.2017р.), відзив на уточнену позовну заяву (вх. № 7479/20 від 19.02.2020р.), в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності ФГВФО щодо невключення позивача до Переліку вкладників, а також вимога щодо зобов`язання включити до переліку вкладників є такими, що суперечать спеціальній процедурі, передбаченій Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У ФГВФО відсутні будь-які первинні документи по вкладниках і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна у переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було внесено позивача до Переліку рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню ФГВФО відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як такі, що розмішені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Відтак, з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач не порушив прав позивача та у ФГВФО ще не виникло обов`язку відшкодування позивачу коштів, тому вимоги позивача до ФГВФО є передчасними та необґрунтованими.

Від Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6877/20 від 17.02.2020р.), відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 10561/20 від 06.03.2020р.), в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що на виконання вимог Положення про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 315 від 12.05.2015 р., та ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням Правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015р. затверджено перелік пов`язаних з банком осіб за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку». Враховуючи, що протокол засідання Правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015р. не скасовано, відповідних змін до нього не вносилось, з урахуванням п.4 ч.4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на виплату коштів за рахунок ФГВФО. На думку відповідача, на теперішній час права позивача не порушено, оскільки остання не позбавлена права володіння грошовими коштами, враховуючи, що її включено до дев`ятої черги акцептованих вимог кредиторів AT «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою від 09.10.2017р. відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 26.10.2017 р.

Ухвалою суду від 26.10.2017р. зупинено провадження по справі до 15.11.2017р.; призначено судове засідання на 15.11.2017 р.

Ухвалою суду від 15.11.2017р. зупинено провадження по справі до прийняття Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення за результатами розгляду касаційної скарги у справі № 520/14989/16-ц.

Ухвалою суду від 23.01.2020р., яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі, ухвалено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого засідання, оголошено перерву у судовому засіданні до 20.02.2020р.

Ухвалою суду від 20.02.2020р. поновлено позивачу строк звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.02.2020р. яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 13.03.2020р.

Ухвалою суду від 28.02.2020р. клопотання представника Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; ухвалено проведення підготовчого засідання, призначеного на 13.03.2020р., здійснювати в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13.03.2020р. у задоволенні клопотання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 13.03.2020р. підготовче провадження у справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.04.2020 р.

Ухвалою суду від 08.04.2020 р. зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Судове засідання, призначене на 20.08.2020р., було перенесено на 18.09.2020р.

Ухвалою суду від 18.09.2020р., яка занесена до протоколу засідання 18.09.2020р., поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.09.2020р. відкладено судове засідання по справі на 02.10.2020 р. о 09 год. 00 хв.; за клопотанням представника відповідача призначено судове засідання по справі в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Шостому апеляційному адміністративному суду, за участю представника ФГВФО. Судове засідання, призначене на 02.10.2020 р., було перенесено на 05.10.2020 р.

Ухвалою суду від 05.10.2020р., яка занесена до протоколу засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 12.10.2020 р. 14 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 08.10.2020 р. у задоволенні клопотання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про призначення судового засідання в режимі відеоконференції в судовому засіданні 12.10.2020 р. о 14 год. 30 хв. в режимі відеоконференції відмовлено.

До судового засідання 12.10.2020 р. з`явились позивач та її представник. Відповідачі до судового засідання явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином та завчасно.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 працювала з 27.01.2012 р. по 30.06.2016 р. на посаді головного бухгалтера філії «Одеського регіонального управління» АТ «Банк Фінанси та Кредит» по строковому трудовому договору, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 164-169).

Протягом 2013-2015 рр. між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено депозитні договори та відкриті карткові рахунки для надходження заробітної плати, зокрема:

депозитний договір № 328823/95587/3-14 від 18.11.2014р. на суму 2000 дол. США, рахунок № НОМЕР_3 (т.1, а.с. 24);

депозитний договір №328823/118928/3-15 від 16.01.2015р. на суму 800 дол. США, рахунок № НОМЕР_4 (т.1, а.с. 25-26);

депозитний договір № 328823/116138/370-15 від 13.01.2015р. на суму 500 дол. США, рахунок № НОМЕР_5 (а.с. 27);

депозитний договір №328823/10666/370-14 від 03.03.2014 р. на суму 300 дол. США, рахунок № НОМЕР_6 (а.с. 28);

депозитний договір №328823/124989/3-15 від 06.02.2015р. на суму 14300 грн., рахунок № НОМЕР_7 (а.с. 29-30);

депозитний договір №6969/24-13 від 08.08.2013р. на суму 1000 грн., рахунок № НОМЕР_8 (а.с. 31);

карткові рахунки для надходження заробітної плати №6980001;

карткові рахунки № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ; № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 .

Постановою Правління Національного банку України № 612 від 17.09.2015 р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 171 від 17.09.2015 р. призначено уповноважену особу ФГВФО; запроваджено у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 р. по 17.12.2015 р. включно.

Постановою Правління Національного банку України № 898 від 17.12.2015 р. відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську, ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 230 від 18.12.2015 р. розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015р. по 17.12.2017р.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №5175 від 27.11.2017р. продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2019р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №2417 від 23.09.2019р. продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17.12.2020р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №2897 від 11.11.2019р. з 15.11.2019р. призначено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно Сергія Семеновича (т.1, а.с. 193).

Враховуючи, що протягом 2013-2015 рр. між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитні договори та відкриті карткові рахунки для надходження заробітної плати, залишок на яких, за розрахунком банку складає 2836,69 доларів США та 43484,26 грн., 21.03.2016р. позивач звернулася до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «банк «Фінанси та Кредит» з листом, в якому просила повідомити про причину невиплати коштів у гривневому еквіваленті у загальній сумі 105388,21 грн. у межах гарантованої ФГВФО суми відшкодування відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т.1, а.с. 10).

06.05.2016р. Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за результатами розгляду вищевказаного звернення повідомлено, що позивач є пов`язаною особою з банком, а ФГВФО не відшкодовує кошти, розміщенні у банку особою, яка є пов`язаною особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (т.1, а.с. 11).

13.06.2016р. позивач повторно звернулася до Уповноваженої особи ФГВФО з проханням повідомити, ким було прийняте рішення щодо включення її до списку осіб пов`язаних з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та на якій правовій підставі це було зроблено (т.1, а.с. 12).

За змістом довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 04.07.2016р. (вих. № 999), згідно рішення ФГВФО № 488 від 07.04.2016р. затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому міститься інформація щодо включення кредиторської вимоги ОСОБА_1 на суму 109786,30 грн. до дев`ятої черги вимог кредиторів (т.1, а.с. 9).

11.07.2016р. за наслідками розгляду зазначеного запиту Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було повідомлено, що відповідно до п. 1 глави 1 розділу II Положення про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 315 від 12.05.2015 р., банк визначає перелік пов`язаних із банком осіб, який затверджується правлінням банку, відповідно до ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та з урахуванням вказаного Положення, протоколом правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015 р. було затверджено перелік пов`язаних осіб з банком. При цьому вказано, що її включено до переліку пов`язаних з банком осіб за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку», відповідно до п. 3 ч. 1 ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у зв`язку із тим, що вона з 27.01.2012 р. по 30.06.2016 р. обіймала посаду головного бухгалтера Філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (т.1, а.с. 13).

Так, згідно протоколу засідання правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015 р. затверджено перелік пов`язаних осіб з банком, відповідно до якого ОСОБА_1 включено до переліку пов`язаних з банком осіб за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку» (т.1 а.с. 14).

22.10.2015р. (вих. № 3-071330/20365) Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» О.С. Чернявською направлено директору-розрпоряднику ФГВФО, зокрема, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом (1)розмішені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних; 2) розміщені на вклад власником істотної участі банку), до якого включено ОСОБА_1 (т.1, а.с. 208-211).

10.08.2017р. позивач звернулась до відповідачів із заявою, в якій просила виплатити кошти в сумі 109786,30 грн. у межах суми відшкодування гарантованої ФГВФО відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», посилаючись на визнання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.03.2017р. у справі № 520/14989/16-ц протоколу правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 01.09.2015 року в частині включення до переліку пов`язаних з банком осіб - ОСОБА_1 , за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку» (т.1, а.с. 21).

05.09.2017р. (вих. № 3-131100/5267), 07.09.2017р. (вих. № 43-036-18441/17) за результатами розгляду вищевказаної заяви відповідачами повідомлено позивача щодо відсутності підстав для задовлення заяви позивача та вказано на подання касаційної скарги на рішення у справі № 520/14989/16-ц (а.с. 21-22).

Позивач, вважаючи, що її протиправно не включено до переліку вкладників AT «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО з підстав визнання її пов`язаною особою із банком, звернулась до суду з цим позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі Закон № 4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною 1 ст. 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями ст. 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Закон №4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови № 612 від 17.09.2015 р., якою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних, на рахунках ОСОБА_1 , відкритих відповідно до депозитних договорів, та на карткових рахунках для надходження заробітної плати (відкриті у 2013-2015рр.) знаходились суми 2836,69 доларів США та 43484,26 грн.

Разом з тим, Уповноваженою особою ФГВФО позивача не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду на підставі ст. 26 Закону №4452-VI, з підстав визнання її пов`язаною особою із банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Частинами 3, 5 ст. 34 Закону № 4452-VI також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно ч.1 ст. 36 Закону № 4452-VI правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI (у редакції, чинній на момент віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних) Фонд не відшкодовує кошти, зокрема, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення).

Відповідно до ч. 1 ст.52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних) для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є:

1) контролери банку;

2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку;

3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку;

4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи;

5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку;

6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб;

7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини;

8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;

9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що банк зобов`язаний подавати Національному банку України інформацію про пов`язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України при здійсненні банківського нагляду має право визначати пов`язаними з банком особами фізичних та юридичних осіб, зазначених у пунктах 1-9 частини першої цієї статті, за наявності ознак, визначених у нормативно-правових актах Національного банку України, з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зав`язків із банком. Про таке рішення Національний банк України не пізніше наступного робочого дня повідомляє відповідний банк. У такому разі особа вважається пов`язаною з банком, якщо банк протягом 15 робочих днів із дня отримання повідомлення Національного банку України про визначення особи пов`язаною з банком не доведе протилежного.

Особа, визначена рішенням Національного банку України, пов`язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи, пов`язаною з банком особою.

Згідно з пп. 1, 3 розділу ІІ глави 1 Положення про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 315 від 12.05.2015р. (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), банк визначає перелік пов`язаних із банком осіб, який затверджується правлінням банку, відповідно до вимог статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та з урахуванням цього Положення.

Банк зобов`язаний щомісячно (до 10 числа після звітного періоду) надавати Національному банку актуалізований перелік пов`язаних із банком осіб за формою, визначеною нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації статистичної звітності, що подається до Національного банку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22.10.2015р. (вих. № 3-071330/20365) Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» О.С. Чернявською направлено директору-розрпоряднику Фонду, зокрема, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом (1)розмішені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних; 2) розміщені на вклад власником істотної участі банку), до якого включено ОСОБА_1 (т.1, а.с. 208-211).

За приписами ст. 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку. Виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку.

Банк зобов`язаний створити орган, що здійснює контроль за діяльністю виконавчого органу, захист прав вкладників, інших кредиторів та учасників банку. Цей орган відповідно до установчих документів може мати одну з таких назв: "рада банку" або "наглядова рада банку", або "спостережна рада банку" (далі - рада банку).

Згідно ст. 6 Статуту ПAT «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів № 4 від 02.09.2009р., органами управління банку є загальні збори учасників, спостережна рада, правління (рада директорів банку). Органом контролю банку є ревізійна комісія та внутрішнй аудит банку (т.1, а.с. 103-145).

У свою чергу, суд акцентує увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України.

Реєстрація відділень банку здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про банки і банківську діяльність" і Положенням про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 306 від 08.09.2011р. (далі Положення № 306).

Юридичною особою, відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України, є організація, що створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Статтею 87 ЦК України визначено, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Юридична особа, згідно зі ст. 89 ЦК України, підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЦК України до єдиного державного реєстру, відповідно до частини четвертої цієї ж статті, вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, про її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії і представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

З аналізу глави 2 розділу ІV Положення № 306 вбачається, що дані про відділення вносяться до Державного реєстру банків і не підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 55 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено поняття суб`єктів господарювання. До переліку суб`єктів господарювання, згідно з цією статтею, віднесено, зокрема, господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, що здійснюють господарську діяльність і зареєстровані у встановленому законом порядку. Також, відповідно до цієї ж статті, ці суб`єкти господарювання мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи.

Статтею 64 ГК України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює кількість працівників і штатний розпис.

Цією ж статтею визначено організаційну структуру підприємства, відповідно до якої підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства (організації, установи) визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства (організації, установи) або іншими установчими документами.

Водночас цією статтею встановлено, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування у встановленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на підставі положення про них, затвердженого підприємством (організацією, установою). Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Статтею 95 ЦК України встановлено визначення філії та представництва, згідно з яким філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза його місцезнаходженням і здійснює всі або частину його функцій.

Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії і представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, яка їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

З урахуванням наведеного, філія «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є відокремленим підрозділом юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», який діє на підставі Положення про Філію «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого спостережною радою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 30.09.2009 р. (т.1, а.с. 157-163).

Згідно п.п. 2.1, 2.3 Положення про Філію «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», Філія є відокремленим структурним підрозділом та не є юридичною особою. Згідно п. 7.2 вказаного Положення загальне керівництво та контроль за діяльністю Філії здійснюється Правлінням Банку у відповідності зі Статутом Банку та цим Положенням. Поточне керівництво діяльністю Філії здійснює керуючий, який діє на підставі довіреності, виданої Банком і представляє інтереси Банку з питань діяльності Філії.

Зі змісту досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 не обіймала посад керівників банку, якими у розумінні ч. 1 ст. 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Позивач працювала з 27.01.2012 р. по 30.06.2016 р. на посаді «головного бухгалтера» у підрозділі ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» / філії «Одеське регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» по строковому трудовому договору, що вбачається зі змісту копії трудової книжки останньої серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 164-169), наказу ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» №97-к від 27.01.2012р. (т.2, а.с. 18) та не обіймала посаду керівника відокремленого підрозділу банку. Посада головного бухгалтера відокремленого підрозділу банку згідно чинного законодавства не охоплюється поняттям «керівники банку».

Таким чином, за результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено наявність між позивачем та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» трудових правовідносин, які регулюються нормами трудового й спеціального законодавства, однак дані правовідносини, як вбачається, жодним чином не пов`язані із перебуванням ОСОБА_1 на посадах «керівників банку», а відтак, застосування Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до позивача норми п. 4 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є протиправним.

Згідно ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.п. 1-4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправними дій Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо включення до переліку пов`язаних з банком осіб за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку» ОСОБА_1 та скасування рішення, оформленого протоколом від 01.09.2015 р. правління AT «Банк «Фінанси та Кредит», в зазначеній частині.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича.

Разом з тим, суд враховує, що на момент укладення договорів банківського вкладу та зарахування грошових коштів, чинною була інша редакція ст.26 Закону № 4452-VI.

Зокрема, положеннями ст. 26 Закону № 4452-VI (у редакції, чинній на момент укладення договорів) передбачалось, що фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік;

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов`язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов`язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків.

Тобто на момент укладення договорів і розміщення на відкритих відповідно до них рахунках, зокрема, на керівників банку не поширювались обмеження щодо відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО, визначених ст.26 Закону № 4452-VI, відтак позивач мав «легітимні очікування» стосовно поширення гарантій ФГВФО на вклад, розміщений у банку.

З цього приводу суд зазначає, що, за загальним правилом, особа не може бути позбавлена права власності і права на вклад внаслідок внесення змін до закону. Разом з тим гарантії цього права, у тому числі обов`язок держави нести додаткову відповідальність через систему гарантування вкладів фізичних осіб, можуть зазнавати змін шляхом прийняття відповідних законів. При цьому, використання особою такої гарантії пов`язане із моментом, коли особа виявила реальний намір використати відповідну гарантію, тобто реалізація волевиявлення особи у встановленій формі та встановленому порядку. У подальшому, зміна закону за загальним правилом не може впливати на обсяг гарантій, якими особа виявила намір скористатися.

16.07.2015 р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», який набув чинності з 12.08.2015 р. Цим Законом, зокрема, було внесено зміни до ст. 26 Закону № 4452-VI, відповідно до яких п. 4 ч.2 викладено у новій редакції.

Таким чином, у справі, що розглядається, під час укладення договорів банківського вкладу чинною була редакція п.4 ч.2 ст. 26 Закону № 4452-VI, відповідно до якої на позивача не поширювались обмеження щодо відшкодування гарантованої суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО. Однак, на дату запровадження у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації (17.09.2015 р.) та у подальшому складання списків вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, набула чинності нова редакція ст. 26 Закону № 4452-VI, яка встановлювала обмеження щодо відшкодування суми вкладу, розміщеного будь-якою пов`язаною з банком особою (ст.ст. 42, 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Суд враховує, що особливістю провадження в адміністративних справах є те, що за загальним правилом спір вирішується шляхом оцінювання правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у певний момент часу (момент прийняття рішення або вчинення дії за зверненням суб`єкта приватного права; момент неприйняття рішення (нездійснення дії), коли існував відповідний обов`язок щодо його прийняття (здійснення дії). При цьому, зміна законодавчого регулювання відповідних обов`язків суб`єкта владних повноважень у майбутньому, як правило, не впливає на оцінку судом правомірності його дій, рішень або бездіяльності у момент їх фактичного здійснення (прийняття), незалежно від інстанції та часу розгляду позову, апеляційної або касаційної скарги.

Разом з тим, суб`єкт приватного права, за загальним правилом, не позбавлений права повторного звернення до суб`єкта владних повноважень з аналогічним зверненням та, у випадку незгоди з новим рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, - звернення до адміністративного суду, оскільки у зв`язку зі змінами законодавчого регулювання змінилась й підстава позову. Зазначений підхід повною мірою відповідає принципу правової визначеності та не суперечить праву особи на ефективний судовий захист.

Відступлення від такого підходу можливе у виняткових випадках, зокрема, за умови, коли суб`єкт приватного права мав «легітимні очікування» стосовно рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які не були реалізовані у зв`язку з тим, що суб`єкт владних повноважень прийняв протилежне рішення, обґрунтовуючи його законодавчими змінами, які у свою чергу не повністю відповідають принципу пропорційності.

Зокрема, відповідно до п. 8 ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У справі, що розглядається, суд бере до уваги, що у позивача існували «легітимні очікування» на момент укладення договорів банківського вкладу та розміщення коштів на рахунках, зумовлені як положеннями закону, так і умовами договорів.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. у справі №813/2815/17, від 10.04.2019 р. у справі №826/5238/17 та від 01.08.2019 р. у справі №822/543/16, від 26.03.2020р. у справі №826/27738/15.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а відмова Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у включенні позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача сув виходив із наступного.

Відповідно до пп. 3, 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012 р. (у редакції, чинній на час спірних правовідносин), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Відповідно до п.2, 4 Розділу IV зазначеного Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передачу уповноваженою особою сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» допущено протиправну бездіяльність щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги про визнання протиправною бездіяльності ФГВФО щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, оскільки повноваженням щодо формування та подання до Фонду повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, наділено Уповноважену особу Банку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників, а виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, що складається та надається уповноваженою особою. При цьому, вимоги в частині зобов`язання виплатити суму відшкодування є передчасними та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 р. у справі №826/17080/15, від 05.03.2019 р. у справі № 804/6808/15.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Суд враховує, що згідно абзацу п`ятнадцятого пункту 6 розділу II Положення №14 (у чинній на час вирішення спору редакції), протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ОСОБА_1 .

Зокрема, відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі Золотас проти Греції стаття 1 Протоколу №1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі Капітал Банк АД проти Болгарії (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі Суханов та Ільченко проти України Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин законне сподіванняна отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, №68385/10 та №71378/10).

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновок суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, наявні підстави для стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60; ) про визнання недійсним протоколу, визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо включення до переліку пов`язаних з банком осіб за розділом «керівники банку, керівники служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку» ОСОБА_1 та скасувати рішення, оформлене протоколом від 01.09.2015 р. правління AT «Банк «Фінанси та Кредит», в зазначеній частині.

Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.10.2020р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.