Справа № 380/5103/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5103/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник - Комар С.І.

відповідача: представник - Цюпа В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Червоноградської міської ради Львівської області (Відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 вересня 2018 року Червоноградська міська рада Львівської області прийняла рішення № 973 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда» пунктом 1.2 якого вирішено «Об`єкт оподаткування податку на нерухоме, відмінне від земельної ділянки, визначати відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України». Згідно з додатком № 1 до указаного рішення ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 0,75 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за один кв. м. площі як для юридичних, так і для фізичних осіб.

Позивач вказує, що є власником об`єкта нерухомості - нежитлової будівлі виробничо-складського приміщення по виготовленню меблів загальною площею 2159,00 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та призначена для здійснення промислової діяльності, тобто є будівлею промисловості, а відтак відповідно до підпункту «є» пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування. Проте, податковий орган на підставі оскаржуваного рішення Червоноградської міської ради Львівської області визначив йому грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

Позивач зауважує, що в підпункті «є» пункту 2.2 «Не є об`єктом оподаткування» попереднього рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 737 від 22 січня 2015 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про встановлення порядку справляння місцевих податків за зборів на території Червоноградської міської ради» прямо були визначені, як такі, що не є об`єктами оподаткування «будівлі промисловості, зокрема, виробничі цехи, складські приміщення промислових підприємств».

Однак, в оскаржуваному рішенні відповідача цей пункт не прописаний.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач порушив гарантію стабільності суспільних відносин між органом місцевого самоврядування і фізичною особою, позбавив його впевненості у тому, що його існуюче становище не буде погіршене прийнятим рішенням.

Саме тому позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда».

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України. Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. При цьому, підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Таким чином, відповідач наголошує, що оскаржуване рішення прийняте ним в межах повноважень і на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Податкового кодексу України.

Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 0,75 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за один кв. м. площі як для юридичних, так і для фізичних осіб не відповідає дійсності, оскільки як слідує з оскаржуваного рішення ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлена в додатку № 1 до цього рішення відрізняється в залежності від класифікації будівель і споруд, зон їх розташування, юридичних і фізичних осіб.

Крім того, відповідач зазначає про те, що підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, який був чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення та нарахування контролюючим органом позивачу грошового зобов`язання передбачав, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Відтак, відповідач вважає, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме наявності будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Окремо відповідач звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючим органом є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи. А тому, на переконання відповідача, незрозумілою є участь Червоноградської міської ради Львівської області у правовідносинах щодо нарахування контролюючим органом позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У зв`язку з вищенаведеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому додатково зазначає про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не дотримався вимог закону і вийшов за межі своїх повноважень, не зазначивши у ньому Розділу, що передбачає, які види нерухомості не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, на відміну від попереднього рішення, яким були визначені, як такі, що не є об`єктами оподаткування «будівлі промисловості, зокрема, виробничі цехи, складські приміщення промислових підприємств».

Також позивач, як на підставу обґрунтованості своїх позовних вимог, посилається на окремі рішення інших органів місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, Вінницької міської ради, Луцької міської ради, Ново-Роздільської міської ради Львівської області, якими передбачено ті види нерухомості, що не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача порушує його права та законні інтереси, а тому він потребує їх захисту у судовому порядку.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких додатково звертає увагу на те, що посилання позивача на незаконність оскаржуваного рішення, з підстав не зазначення у ньому об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування не заслуговують на увагу, оскільки такі об`єкти визначені Податковим кодексом України та не потребують додаткового визначення рішенням міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 06 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 21 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання. Зобов`язано Червоноградську міську раду Львівської області опублікувати не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання оголошення про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі № 380/5103/20 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда» у виданні, в якому зазначене рішення було або мало бути офіційно оприлюднене, зазначивши у такому оголошенні відповідно до частини п`ятої статті 264 КАС України вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи.

На виконання вимог ухвали судді від 21 липня 2020 року та у порядку, передбаченому статтею 264 КАС України, відповідач опублікував оголошення про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі № 380/5103/20 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Червоноградської міської ради Львівської області № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда» у газеті «Новини Прибужжя» від 06 серпня 2020 року № 61-62 (6415-6416) та від 20 серпня 2020 року № 65-66 (6419-6420).

Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд заслухав пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

06 вересня 2018 року Червоноградська міська рада Львівської області на тридцять другій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 973 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Червонограда», яким, керуючись пунктом 24 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 64 Бюджетного кодексу України зі змінами та доповненнями, статтею 7, підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12, статтею 266 Податкового кодексу України, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07 грудня 2017 року № 2245-VIII, Постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2017 року № 483 «Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», вирішила:

1. Встановити на території міста Червонограда податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

1.1. Платників податку податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

1.2. Об`єкт оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначити відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

1.3. Базу оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначити відповідно до пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України.

1.4. Встановити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатком 1 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» відповідно до схеми розподілу зон містобудівної цінності території міста для визначення місцезнаходження об`єкта оподаткування, що додається.

1.5. Визначити пільги із сплати податку фізичним та юридичним особам відповідно до пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України.

Встановити згідно з додатком 2 «Перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

1.6. Податковий період податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки період дорівнює календарному року.

1.7. Порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

1.8. Порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України.

1.9. Строки сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України.

Уважаючи вищевказане рішення відповідача незаконним, з підстав не визначення у ньому Розділу що передбачає, які види нерухомості не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності прийнятого Червоноградською міською радою Львівської області рішення № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пункту 18 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначенні статтею 264 КАС України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частинами другою третьою статті 264 КАС України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут - і надалі в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) визначено загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад згідно із якою сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, відповідно до пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (тут - і надалі в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із пунктом 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

За змістом пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено перелік місцевих податків і зборів.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України податок на майно належить до місцевих податків.

За змістом підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктами 10.2-10.4 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Отже, відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України установлення податку на майно є обов`язковим для відповідної місцевої ради.

Повноваження, зокрема, сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів установлені статтею 12 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно із пунктом 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

За змістом підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Абзацом першим пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Суд встановив, що 06 вересня 2018 року Червоноградська міська рада Львівської області прийняла рішення № 973 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Червонограда», яким вирішила встановити на території міста Червонограда податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (пункт 1 рішення).

Як слідує з матеріалів справи, позивач є власником нежитлової будівлі - будівлі виробничо-складського приміщення по виготовленню меблів, загальною площею 2159,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2006 року (а.с.23).

10 квітня 2019 року Головне управління ДФС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 0-1313, яким повідомило позивача про те, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у розмірі 40189,79 грн. (а.с.25).

Листом Головного управління ДПС у Львівській області № 14/4/58.6-22 від 05 червня 2020 року (а.с.21-22) позивача на його заяву від 01 червня 2020 року повідомлено про те, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України). Податковим кодексом України для певних типів нерухомості передбачено пільги і звільнення від сплати податку на нерухомість. Згідно з підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Відповідно до рішення Червоноградської міської ради № 973 від 06 вересня 2018 року не передбачено пільги для інвалідів ІІ групи по податку на нерухоме майно.

Позивач уважає рішення відповідача № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда» незаконним з тієї підстави, що, на його думку, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не дотримався вимог закону та вийшов за межі своїх повноважень, не зазначивши у ньому ті об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку таким аргументам позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Статтею 7 Податкового кодексу України визначені загальні засади встановлення податків і зборів.

Так, відповідно до пункту 7.1 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Отже, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів, у тому числі й податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, місцева рада з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Податкового кодексу України для відповідного місцевого податку чи збору, зобов`язана визначити такі обов`язкові елементи, перелік яких передбачений статтею 7, підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Одним з таких обов`язкових елементів є об`єкт оподаткування.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, пунктом 1.2 указаного рішення вирішено об`єкт оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначити відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об`єктом оподаткування:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;

и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;

ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;

л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.

Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач виконав вимоги, які встановлені підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а саме визначив такий обов`язковий елемент, як об`єкт оподаткування, що підтверджується пунктом 1.2 указаного рішення, згідно з яким вирішено визначити об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

А оскільки пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України імперативно встановлено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1), а також визначено вичерпний перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктами оподаткування цим податком (підпункти «а» - «л» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266), тому, на переконання суду, їх додаткове перерахування у рішенні місцевої ради про встановлення місцевих податків та зборів за таких обставин не є обов`язковим, оскільки такий перелік визначено на законодавчому рівні.

Тому суд критично оцінює доводи позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не дотримався вимог закону та вийшов за межі своїх повноважень, оскільки відсутність у спірному рішенні переліку об`єктів, визначених підпунктами «а» - «л» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не вказує на його незаконність та не може слугувати підставою для його скасування в цілому.

З огляду на викладене, суд відхиляє твердження позивача про незаконність оскаржуваного рішення відповідача з підстав, які він наводить у позовній заяві.

В той же час, будь-яких інших підстав незаконності оскаржуваного рішення, крім наведених вище, позивач у своїй позовній заяві не зазначив.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності прийнятого Червоноградською міською радою Львівської області рішення № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда». Разом з тим, правомірність підстав визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 0-1313 від 10 квітня 2019 року може бути предметом окремого судового розгляду у справі щодо визнання протиправним та скасування вищезгаданого податкового повідомлення-рішення, як індивідуального акта (рішення) суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення № 973 від 06 вересня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда» дотримався критеріїв, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому правові підстави для визнання такого рішення незаконним та, як наслідок його скасування, у суду відсутні.

У зв`язку з викладеним у задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 264, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Червоноградської міської ради Львівської області (пр. Шевченка, 19, м. Червоноград, Львівська область, 80100) про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.