Справа № 240/403/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/403/20

Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

19 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії (далі УМВС України в Житомирській області) в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив:

-визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не проведення 11.12.2019 повного розрахунку при звільненні, відповідно до вимог чинного законодавства (невиплати грошового забезпечення, компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки);

-стягнути з УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) на грошове забезпечення у сумі 55600,32 гривень, відповідно до вимог чинного законодавства, за період часу з 07.03.2017 по 22.06.2017, з 23.08.2018 по 13.09.2018, з 04.03.2019 по 11.05.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2019;

-стягнути з УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) 57717,8 гривень компенсації за ненадання щорічних оплачуваних відпусток за період з 2014 року по 2019 рік, відповідно до вимог чинного законодавства (невикористані щорічні оплачувані відпустки);

-стягнути з УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) 21321,86 гривень компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року позов задоволено частково:

-визнано противоправною бездіяльність УМВСУ в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні відповідно до вимог чинного законодавства;

-стягнуто з УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 07.03.2017 по 22.06.2017, з 23.08.2018 по 13.09.2018, з 04.03.2019 по 11.05.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2019, з 23.08.2018 по 13.09.2018, з 04.03.2019 по 11.05.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2019 в загальній сумі 13507 грн. із відрахуванням обов`язкових податків і зборів;

-зобов`язано УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з 11 грудня 2019 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням сторони подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції: позивач-в частині відмови в задоволенні позову, а відповідач-в частині задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційних скарг сторони посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача та представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 із 01.09.2003 по квітень 2015 року перебував на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області.

Наказом УМВС України в Житомирській області №542 о/с від 17 червня 2014 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наказом начальника УМВС України в Житомирській області від 10.04.2015 № 96 о/с ОСОБА_1 переведено на посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області.

В подальшому, вищезазначені накази оскаржені позивачем в судовому порядку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року у справі № 806/2073/15 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного від 07 березня 2017 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано накази УМВС України в Житомирській області №542 о/с від 17 червня 2014 року та №815 о/с від 22 червня 2015 року; поновлено позивача на попередню посаду старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області; зобов`язано УМВС України в Житомирській області надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік; стягнуто з УМВС України в Житомирській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 квітня 2015 року по день ухвалення судового рішення - 07.03.2017 року в сумі 58170 грн.

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 №806/2073/15 головою ліквідаційної комісії УМВС України у Житомирській області винесено наказ №5 о/с від 21.03.2017, яким, зокрема: поновлено капітана міліції ОСОБА_1 (М-185816) на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу, з 10.04.2015.

В подальшому, наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області №13 о/с від 22.06.2017 №13 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого відділення розслідування ДТП СВ Житомирського MB УМВС України в Житомирській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, який оскаржений останнім до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №806/1914/17, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 визнано протиправним та скасовано наказ №13о/с від 22.06.2017, а також стягнуто з Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2017 року по день ухвалення судового рішення-23.08.2018 року, в розмірі 25 026,80 грн.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2019 року скасовано у частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу і направлено справу в цій частині на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

На даний час справа №806/1914/17 знаходиться на апеляційному перегляді в Сьомому апеляційному адміністративному суді.

На виконання рішення у справі №806/1914/17 головою Ліквідаційної комісії УМВС України у Житомирській області винесено наказ №14 о/с від 11.09.2018 про поновлення капітана міліції ОСОБА_1 (М-185816) в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, з 22 червня 2017 року.

Наказом голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області №15 о/с від 13.09.2018 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за (із постановленням на військовий облік) в зв`язку зі скороченням штатів капітана міліції ОСОБА_1 (М-185816), старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, з 13 вересня 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 0640/4568/18, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року-визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області №15о/с від 13.09.2018 про звільнення з органів внутрішніх справ з 13.09.2018 ОСОБА_1 та поновлено останнього на попередню посаду старшого слідчою відділення розслідування ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області; стягнуто з УМВС України в Житомирській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.09.2018 по день ухвалення судового рішення в сумі 14542 грн. 60 коп.; зобов`язано УМВС України в Житомирській області надати ОСОБА_2 щорічну оплачувану відпустку за 2018 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2020 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі №0640/4568/18 у частині розміру стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

На даний час справа №0640/4568/18 знаходиться на розгляді в Житомирському окружному адміністративному суді.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі №0640/4568/18, наказом голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області "По особовому складу" від 27 березня 2019 року №4 о/с:

- скасовано наказ Управління МВС України в Житомирській області від 13 вересня 2018 року №15 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил капітана міліції ОСОБА_1 (М-185816), старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, з 13 вересня 2018 року;

-поновлено капітана міліції ОСОБА_1 (М-185816) в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, з 13 вересня 2018 року;

-надано чергову відпустку за 2018 рік капітану міліції ОСОБА_1 (М-185816), старшому слідчому відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, на 42 доби (з урахуванням 2 святкових днів), з 28 березня по 08 травня 2019 року.

02 травня 2019 року позивач звернувся на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Житомирській області із заявою щодо прийняття на службу до поліції за аналогічною посадою, що заміщується, у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", у ГУ НП в Житомирській області та видати з цього приводу відповідний наказ.

Крім того, ОСОБА_1 подав на ім`я голови Ліквідаційної комісії Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області заяву, в якій зокрема просив надати щорічну оплачувану відпустку за 2017, 2018, 2019 роки із виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення; присвоєння чергового спеціального звання "майор міліції".

Наказом голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області "По особовому складу" від 11 травня 2019 року №7 о/с, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та згідно з пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за (із постановленням на військовий облік) через скорочення штатів капітана міліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, з 11 травня 2019 року.

Вказане слугувало підставою для звернення позивачем до суду з черговим позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано наказ голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №7 о/с від 11 травня 2019 року про звільнення з органів внутрішніх справ з 11 травня 2019 року капітана міліції ОСОБА_1 у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) згідно з пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та поновлено останнього на попередній посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення, 10 вересня 2019 року у розмірі 5 036,16 грн.; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії надати ОСОБА_1 щорічну оплачувану відпустку за 2019 рік; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії, надати ОСОБА_1 (як учаснику бойових дій) щорічну (додаткову) відпустку зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2019 рік.

11.12.2019 головою ліквідаційної комісії ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил за п."з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)).

Однак позивач вважає, що при звільненні з ним не здійснено повного розрахунку, а також не виплачено компенсацію за невикористані відпустки, що слугувало підставою для звернення останнім до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем частково доведено позовні вимоги. В свою чергу відповідачем частково спростовано доводи позивача про порушення його прав та закону.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам щодо стягнення з УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) суми грошового забезпечення у розмірі 55600,32 грн. колегія суддів виходить із такого.

Так, спірним у даному випадку є розмір належних позивачу при звільненні сум, а відтак перевірці належить саме правильність обрахунку відповідачем місячного грошового забезпечення позивача за вищевказаний період.

Я слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 із 01.09.2003 по 10.04.2015 року перебував на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області.

Наказом начальника УМВС України в Житомирській області від 10.04.2015 № 96 о/с позивача переведено на посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області, а рішенням у справі № 806/2073/15 поновлено на попередній посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області з 10.04.2015.

Наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області №13 о/с від 22.06.2017 №13 о/с позивача звільнено з посади старшого слідчого відділення розслідування ДТП СВ Житомирського MB УМВС України в Житомирській області, а рішенням у справі №806/1914/17 поновлено на посаді з 22.06.2017 року.

Наказом голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області №15 о/с від 13.09.2018 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, а рішенням у справі № 0640/4568/18 поновлено на попередній посаді з 13.09.2018.

Наказом голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області "По особовому складу" від 11 травня 2019 року №7 о/с, капітана міліції ОСОБА_1 старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області звільнено зі служби з 11 травня 2019 року.

Вказане свідчить про те, що у спірні періоди ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ, востаннє звільнений зі служби з посади старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області та на службу в Національну поліцію не приймався, а відтак не набув права на грошове забезпечення поліцейських.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

Абзацом другим пункту 1 Положення № 114 визначено, що до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 12 вказаного Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 1294 від 07 листопада 2007 року (далі - Постанова №1294), яка була чинною до 01 березня 2018 року, було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту 2 згаданої Постанови виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

На виконання Постанови № 1294 та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом МВС від 31.12.2007 № 499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та схеми посадових окладів осіб начальницького складу органів внутрішніх справ і додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі Інструкція №499).

У п.1.3 Інструкції №499 зазначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

За правилами п.1.12 Інструкції №499 зазначено, що грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Особам рядового і начальницького складу виплачуються оклади за спеціальними званнями в розмірах, затверджених додатком 24 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", крім курсантів вищих навчальних закладів МВС, прийнятих на навчання з числа цивільних осіб (п.п.2.1.1 Інструкції №499).

Посадові оклади встановлюються залежно від штатних посад у розмірах, визначених схемами посадових окладів, затверджених наказом МВС від 31.12.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", для курсантів навчальних закладів органів внутрішніх справ згідно з додатком 1, для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатками 4-19, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатком 20 (п.п. 2.2.1 Інструкції №499).

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах, затверджених додатком 29 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (п.п. 2.4.1 Інструкції №499).

Відповідно до грошового атестата Житомирського міського відділу України в Житомирській області №1732/29 посадовий оклад ОСОБА_1 складав 850,00 грн., оклад за спеціальним званням-120,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі- 242,50 грн., що відповідає схемам посадових окладів, окладів за спеціальним званням та розміру надбавки за вислугу років (25%), визначених постановою № 1294.

За позовними вимогами, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача невиплачені йому при звільненні грошові кошти за період з 07.03.2017 по 22.06.2017, з 23.08.2018 по 13.09.2018, з 04.03.2019 по 11.05.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2019.

Поряд з цим, як з`ясовано колегією суддів, стягнення коштів за період з 07.03.2017 по 22.06.2017 було предметом спору у справі № 806/2073/15, за 23.08.2018-предметом розгляду у справі № 806/1914/17, 13.09.2018 та 04.03.2019-предметом спору у справі 0640/4568/18, а 10.09.2019-предметом розгляду у справі 240/8048/19. А отже, спірні правовідносини між сторонами в цій частині вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судових рішень.

Так, в даному випадку наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Таким чином, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

П.4 ч.1 ст.238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги у частині стягнення коштів за період з 07.03.2017 по 22.06.2017, за 23.08.2018, за 13.09.2018, за 04.03.2019 та за 10.09.2019 у справі, що розглядається, є тотожним спорам у справах № 806/1914/17, № 0640/4568/18 та № 240/8048/19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині та закриття провадження у справі.

Стосовно стягнення коштів за періоди з 24.08.2018 по 12.09.2018, з 05.03.2019 по 11.05.2019, з 11.09.2019 по 11.12.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи відомості з нарахування грошового забезпечення, поновленому на службі ОСОБА_1 за період з 24.08.2018 по 13.09.2018 нараховано 1704,58 грн.

Згідно відомості з донарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.03.2019 по 11.05.2019 нараховано 2806,74 грн. до сплати 2764,64 грн.

Щодо періоду з 10.09.2019 по 11.12.2019, то відомості про виплату грошового забезпечення в матеріалах справи відсутні, не надано таких і відповідачем .

А отже, відповідачем при звільненні 11.12.2019 ОСОБА_1 у запас Збройних Сил за п."з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)) частково виплачено суми, що належали останньому при звільненні.

Як було зазначено вище, за нормами постанови № 1294 посадовий оклад позивача станом на 22.06.2017 складав 850,00 грн., оклад за спеціальним званням-120,00 грн., а надбавка за вислугу років-25 %. З такого розміру грошового забезпечення і було здійснено розрахунок середньоденного заробітку ОСОБА_1 при виплаті коштів за спірні періоди. В той же час, відповідачем при здійсненні розрахунку залишено поза увагою, що з урахуванням судових рішень у справах про поновлення ОСОБА_1 змінилася кількість років служби в ОВС, а відтак і надбавка за вислугу років.

На вказану обставину звернуто увагу позивачем в апеляційній скарзі, однак відповідачем не спростовано доводи останнього в цій частині.

Слід зазначити, що зважаючи на складність справи, апеляційний розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні, в зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладався, однак представник відповідача двічі в судове засідання не з`явився та подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на те, що у суду відсутні відомості про розмір грошового забезпечення позивача станом на дату кожного поновлення на посаді останнього за рішеннями суду, колегія суддів позбавлена можливості здійснити самостійно обрахунок коштів, що підлягають стягненню, а відтак вважає, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу кошти за періоди з 24.08.2018 по 12.09.2018, з 05.03.2019 по 11.05.2019, з 11.09.2019 по 11.12.2019 з розміру грошового забезпечення з врахуванням всіх складових, які станом на дату кожного поновлення на посаді, виплачувались, чи мали б йому виплачуватись.

Визначаючись щодо позовних вимог про стягнення з УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) компенсації за ненадання щорічних оплачуваних відпусток за період з 2014 року по 2019 рік та додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, відповідно до вимог чинного законодавства (невикористані щорічні оплачувані відпустки), колегія суддів вказує на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII, який був чинним на час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ (далі Закон № 565-XII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114).

Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону № 565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначено Положенням № 114.

Згідно з пунктом 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 51 Положення № 114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ УРСР, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно.

За приписами ст.16-2 Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР) учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

За правилами пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що законодавством передбачено право працівника органів внутрішніх справи перед звільненням використати відпустку, яку ними не використано в році звільнення, або ж на грошову компенсацію за таку відпустку.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 816/225015), від 16.05.2019 у справі № 825/100/15-а.

Як з`ясовано під час апеляційного розгляду справи, 07 березня 2017 року Житомирським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову у справі № 806/2073/15, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 05 березня 2020 року, та якою задоволено позивні вимоги ОСОБА_1 в тому числі щодо зобов`язати УМВС України в Житомирській області надати йому щорічну відпустку за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 0640/4568/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 , зокрема в частині зобов`язання УМВС України в Житомирській області та Житомирський МВ УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) надати позивачу щорічну оплачувану відпустку за 2018 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Судове рішення в цій частині залишено в силі постановою Верховного Суду від 04 вересня 2020 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі №240/8048/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії надати позивачу щорічну оплачувану відпустку за 2019 рік, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення (у відповідності до статті 115 КЗпП України, ст. 10, ч.1 ст. 21 ЗУ "Про відпустки" та параграфу 2 статті 7 Конвенції про оплачувані відпуски №132 та про зобов`язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі її ліквідаційної комісії, керуючись ст. 77-2 КЗпП України, п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 16-2 Закону України "Про відпустки" надати ОСОБА_1 (як учаснику бойових дій) щорічну (додаткову) відпустку зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) за 2019 рік.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року у справі №240/8048/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 .

Таким чином, станом на час розгляду даної справи існують судові рішення які набрали законної сили про зобов`язання надати позивачу щорічні оплачувані відпустки за період з 2014 по 2019 роки та щорічну (додаткову) відпустку за 2019 рік як учаснику бойових дій.

Слід звернути увагу що в разі неможливості використати надану відпустку, законодавцем передбачено альтернативний варіант-виплата замість відпустки грошову компенсацію. Тобто, якщо відповідач, якого зобов`язано судом надати позивачу відпустку з об`єктивних причин не може її надати, то невикористані дні відпустки повинні бути компенсовані останньому в грошовій формі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що жодне судове рішення про надання відпусток, відповідачем до даного часу не виконане.

В той же час, відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За вимогами статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а звернув увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

При цьому, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не подавати новий адміністративний позов.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а.

П. 4 ч. 1 ст.238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з УМВС України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) компенсації за ненадання щорічних оплачуваних відпусток за період з 2014 року по 2019 рік та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 рік.

Відносно позовних вимог про стягнення компенсації за додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за періоди з 2015 по 2018 роки, колегія суддів вказує на таке.

Згідно п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацами 2-3 п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" врегульовано, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Колегією суддів зі змісту постанови Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 806/1093/17 встановлено, що ОСОБА_1 набув статусу учасникам бойових дій в 2015 році. 07 квітня 2017 року на ім`я голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області позивачем подано рапорт на ім`я голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про надання додаткових відпусток із збереженням заробітної плати тривалістю 28 календарних днів (з урахуванням 14 діб за 2015 рік та 14 діб за 2016 рік) відразу після закінчення відбуття невикористаних щорічних відпусток за 2014, 2015, 2016 роки.

Проте, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки питання щодо надання відпусток, нарахування та виплати грошового забезпечення відноситься виключно до компетенції Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_1 повинен був звернутись із відповідним рапортом щодо надання йому (як учаснику бойових дій) невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати саме до голови ліквідаційної комісії Житомирського МВ УМВС в Житомирській області.

За правилами ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зважаючи на те, що Верховний Суд у справі № 806/1093/17 дійшов висновку, що додаткова відпустка позивачу, як учаснику бойових дій має виплачуватись ліквідаційною комісією Житомирського МВ УМВС в Житомирській області (судове рішення у даній справі набуло чинності 09.07.2020), підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення додаткової відпустки як учаснику бойових дій з Управління України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) за період з 2014 по 2016 роки, відсутні.

Стосовно додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік то остання була предметом спору у справі № 240/8048/19, за результатами розгляду якої Житомирським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 10.09.2019 (дата набрання законної сили 17.12.2019) про відмову в цій частині позову.

Щодо додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, то як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 останню не використав, а відтак набув права на отримання її компенсації, що є підставою для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

За змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 КАС України).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу позивач, у разі надання відповідачем доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого ним рішення, повинен їх спростувати.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №1540/4811/18.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач частково довів позовні вимоги, а відповідачем частково спростовано доводи позивача про порушення його прав та закону, що підтверджено належними та допустимими доказами.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повній мірі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову та закриття провадження в частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 78, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 372, 383 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за періоди з 24.08.2018 по 12.09.2018, з 05.03.2019 по 11.05.2019, з 11.09.2019 по 11.12.2019 з розміру грошового забезпечення з врахуванням всіх складових, які станом на дату кожного поновлення на посаді за рішеннями суду, виплачувались, чи мали б йому виплачуватись, також щодо невиплати компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2017 рік.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за періоди з 24.08.2018 по 12.09.2018, з 05.03.2019 по 11.05.2019, з 11.09.2019 по 11.12.2019 з розміру грошового забезпечення з врахуванням всіх складових, які станом на дату кожного поновлення на посаді за рішеннями суду, виплачувались, чи мали б йому виплачуватись, а також компенсацію за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2017 рік.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виплату компенсації за додаткову відпуску, як учаснику бойових дій, за період з 2014 по 2016 та 2018 рік відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення коштів за період з 07.03.2017 по 22.06.2017, за: 23.08.2018, 13.09.2018, 04.03.2019 та 10.09.2019, а також щодо стягнення компенсації за ненадання основної відпустки за 2014-2019 роки та додаткової відпустки за 2019 рік, закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.