Справа № 520/12300/2020
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 р. Справа № 520/12300/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Куриленко Н.В.,

за участі представника позивача - Сагайдака Е.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у незатверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 22.06.2020 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ у розмірі 119350,00 грн. ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним рішення посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України, яке полягає у поверненні матеріалів відносно ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України без затвердження висновку;

- зобов`язати посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 119350,00 грн. шляхом затвердження висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 20.07.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправною бездіяльність посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у незатверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 22.06.2020 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 роту №565-ХІІ у розмірі 119 350,00 грн. та із рішенням посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України, яке полягає у поверненні матеріалів відносно ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України без затвердження висновку.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року відкрито спрощене провадження по справі. Призначено судове засідання. Запропоновано в установлений судом строк надати відповідачу до суду відзив на позов, а третій особі - пояснення по справі.

09.10.2020 року представником відповідача надано до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість зазначивши, що станом на 06.10.2020 на адресу МВС України не надходили від Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області доопрацьовані документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання МВС призначити позивачу одноразову грошову допомогу. Крім того, заява та інші передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у МВС України відсутні, оскільки не були надіслані після доопрацювання Ліквідаційною комісією ГУМВС України у Харківській області до МВС України для розгляду та прийняття рішення.

У відзиві на позов представник відповідача також зазначив, що у разі відсутності недоліків у поданих документах щодо призначення одноразової грошової допомоги колишньому працівнику міліції та затвердження МВС України висновку про призначення одноразової грошової допомоги, виплата такої допомоги проводиться виключно органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку, Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представником третьої особи 05.10.2020 року надано до суду пояснення, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що під час розгляду відповідачем документів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України були висловлені зауваження до медичних документів позивача, які викладені в листі ДФОП від 21.07.2020 року № 298/1 19/05/29/2-2020. Наявність зазначених недоліків унеможливила прийняття відповідачем рішення за надісланими матеріалами ОСОБА_1 , внаслідок чого вони були повернуті на доопрацювання. Отже, документи повернуто на доопрацювання з метою усунення виявлених недоліків та продовження розгляду документів для прийняття відповідного рішення.

09.10.2020 року представником позивача надано до суду відповідь на пояснення третьої особи, в яких підтримано правову позицію, викладену в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивач підтримав вимоги та доводи позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи не з`явилися в судове засідання, про дату, час та місце якого повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ст. 126 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), проходив службу в органах внутрішніх справ з 14.08.1995 року по 29.09.2015 року.

Наказом ГУМВС України в Харківській області від 29.09.2015 № 522 о/с ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних сил відповідно до пункту 64 "Б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 29.09.2015, з вислугою років у календарному обчисленні - 22 роки 00 місяців 06 днів, у пільговому обчисленні 23 роки 10 місяців днів (а.с. 24).

Згідно копії Свідоцтва про хворобу № 904 від 24 вересня 2015 року, складеним військово - лікарською комісією ГУ МВС України в Харківській області, захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справа (а.с. 22 - 23).

Згідно копії виписки з акта огляду медико - соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААА № 980282 від 16 вересня 2019 року, з 03 вересня 2019 року позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (до 01.10.2020 року) у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 20).

Після встановлення ІІІ групи інвалідності позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку/ із установлення інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. До заяви додано необхідні документи.

03.09.2019 року Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Харківській області за результатами розгляду заяви позивача складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, яким ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу з 03.09.2019 року (у зв`язку із інвалідністю) у розмірі 301 050,00 грн. (а.с. 14).

Як свідчать матеріали справи, вказаний висновок було погоджено та затверджено МВС України в порядку, передбаченим постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

У позові позивач зазначив, що 24 грудня 2019 року йому виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 301 050,00 грн.

Згідно копії виписки з акта огляду медико - соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 980618 від 10.06.2020 року, з 26.05.2020 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 18).

Також, згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня страти професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА № 013137 від 10.06.2020 року, з 26.05.2020 року позивач встановлено ступень втрати професійної працездатності 70 % (а.с. 19).

20.07.2020 року Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Харківській області також складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ, яким ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу з 26.05.2020 року (у зв`язку із інвалідністю) у розмірі 119 350,00 грн. (а.с. 16).

Вказаний висновок направлено Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Харківській області до МВС України листом від 21.097.2020 року № 298/119/05/29-2-2020.

Проте, рішенням Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2020 року № 28421/15-2020, викладеного у формі листа, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та повернуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання Ліквідаційній комісії ГУ МВС України в Харківській області (а.с. 17).

В обґрунтування такого рішення зазначено, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850. У зв`язку з чим матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повернуто Ліквідаційній комісії ГУ МВС України в Харківській області на доопрацювання.

Не погодившись із відмовою Міністерства внутрішніх справ України у призначенні одноразової грошової допомоги та поверненні документів на доопрацювання, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, тобто до 07.11.2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 року №850.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 23 Закону №565-ХІІ, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктами 7-9 Порядку № 850 також визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Отже, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, оскільки пунктом 14 Порядку № 850, яка містить вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, такої підстави не передбачено, як і не передбачено повернення поданих документів на доопрацювання.

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2020 року № 28421/15-2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання.

Суд зауважує, що належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2020 року №28421/15-2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

З цих підстав, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності щодо незатвердження висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 22.06.2020 року про призначення одноразової грошової допомоги окремому задоволенню не підлягає.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як свідчать матеріали справи, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 03.09.2019 року (первинно), ІІ групу інвалідності з 26.05.2020 року (повторно) у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ, зазначений вище розмір одноразової грошової допомоги передбачений Законом.

Міністерство внутрішніх справ України досліджувало документи про призначення позивачу грошової допомоги по інвалідності та їх було протиправно повернуто з підстав, які свідчать, що розгляд фактично відбувся і не визнається саме право позивача на отримання допомоги. Отже, незважаючи на форму вирішення звернення позивача (рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням інвалідності, яке оформлено листом від 27.08.2020 року № 28421/15-2020), має місце відмова по суті звернення і позивач потребує ефективного судового захисту.

Під час судового розгляду передбачених законодавством підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку із установленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів на доопрацювання, МВС України не наведено та їх наявність в ході розгляду справи судом також не встановлено.

Відповідач не довів наявності у нього можливостей вибору різних видів правомірної поведінки на його розсуд, що б свідчило про дискреційні повноваження з питань, що стосуються предмету спору.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Варто зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №281/490/17), яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 року №850.

Окремо суд зауважує, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Решта позовних вимог є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких підстав, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255-262, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (, адреса: вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601), третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироночиць, 5) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2020 року № 28421/15-2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленням інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 року №850.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2020 року.

Суддя О.В.Шевченко