Справа № 753/24042/19
Суддя: Сирбул О. Ф.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/20/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Державної фіскальної служби України Марченко Олександра Степановича, третя особа: Чернігівська митниця Державної фіскальної служби України, про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил, зазначаючи про те, що 06.06.2019 року Львівською митницею ДФСУ відносно неї винесено постанову № 2389/2090/19 відповідно до якої її було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до вказаної постанови заступника начальника Львівської митниці ДФСУ Шандра О.В. 07.08.2018 року у якості водія автомобіля марки "Пежо", н.з. НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 , зереєстрований на території держави Литва), в`їхала на територію України через митний пост Чернігівської митниці.

За повідомленням Чернігівської митниці ДФС від 31.10.2019 року №10053/7/25-70-18-02/26, за кермом вказаного автомобіля перебувала особисто ОСОБА_1 .

Однак, позивач вказує, що відповідачем та третьою особою не було враховано того, що у позивача ніколи не було прав водія, що позивач ніколи не була на території держави Литва та перебувала у вказаному автомобілі виключно у якості пасажира.

На підставі, викладеного позовач вважає постанову № 2389/2090/19 від 06.06.2019 року протиправною та просить суд її скасувати.

Ухвалою судді від 09.04.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання від 09.04.2020 року, за клопотанням представника позивача, було проведено заміну відповідача Львівську митницю ДФСУ на Галицьку митницю ДФСУ.

У судове засідання позивач не з`явиласть, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім того, позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових поясненнях на позов.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності й співставленні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимоги.

Згідно ч. 4 ст. 2 КУпАП питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Пунктом 25 ст. 4 МК України встановлено, що митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно зі ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: 1) для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб); 2) для залізничного транспорту 28 діб; 3) для авіаційного транспорту 5 діб; 4) для морського та річкового транспорту - 20 діб; 5) для трубопровідного транспорту 31 доба; 6) для трубопровідного транспорту (з перевантаженням на інші види транспорту) 90 діб. До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною 1 ст. 381 МК України передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

За ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, обов`язковим елементом складу зазначеного правопорушення є перевищення строку транзитних перевезень транспортних засобів більш як на десять діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що постановою у справі про порушення митних правил №2389/20900/19 від 25.06.2019 року встановлено, що під час перевірки інформації в ЄАІС ДФС України встановлено, що ОСОБА_1 07.08.2018 року ввезла на митну територію України через митнийпост Чернігівської митниці ДФС в митному режимі "транзит" транспортний засіб "Пежо 206", н.з. НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 , зереєстрований на території держави Литва) без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту - 10діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Станом на 06.06.2019 року4 інформація в ПІК "Інспектор" та ЄАІС ДФС України щодо вивезення за межі митної території України чи поміщення в інший митний режимтранспортний засіб марки "Пежо 206", н.з. НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до ст. 498 Митного кодексу України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Разом із тим, згідно із ч. 3 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Львівською митницею ДФСУ 25.06.2019 року відносно позивача винесено постанову №2389/20900/19 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 470 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Згідно позиції позивача, вона не згідна з вказаною постановою, оскільки у позивача ніколи не було прав водія, що позивач ніколи не була на території держави Литва та перебувала у вказаному автомобілі виключно у якості пасажира.

Однак, відповідно до інформації, яка міститься в ЄАІС ДМС України вказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме ОСОБА_1 (а.с. 50).

Крім того, в своїх письмових поясненнях, наданих під час складання протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 зазначила, що саме вона ввезла на митну територію України транспротний засіб марки "Пежо 206", н.з. НОМЕР_1 , та вчасно не вивезла у зв`язку із поломкою двигуна. (а.с. 66).

Відповідно до ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду доведено не було.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 241-246, 250, 286 КАС України, ст.ст.4, 40 45, 54, 57, 72, 90, 91, 93, 95, 102, 200, 255, 325, 381, 379, 458, 460, 467, 468, 470, 489, 490, 491, 495, 498 Митного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицької митниці Державної фіскальної служби України Марченко Олександра Степановича, третя особа: Чернігівська митниця Державної фіскальної служби України, про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: