Справа № 500/1883/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1883/20

12 жовтня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Торкіт Н.В.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 грудня 2019 року №411 о/с в частині формулювання звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0104570) - оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Тернопільській області, зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

- змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з "за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)" на "за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу".

- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності поліцейського у відповідності до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України по особовому складу від 05.12.2019 №411о/с ОСОБА_1 з 09 грудня 2019 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно постанови №1 від 14.01.2020 медична (військово-лікарська) комісія ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області" за направленням ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснила медичний огляд ОСОБА_1 та встановила, що позивач непридатний до служби в поліції, травма (18.02.2014), пов`язана з виконанням службових обов`язків; захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Одночасно у постанові зазначено, що рішення винесене на момент фактичного звільнення зі служби в поліції 09.12.2019.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААБ №487832 ОСОБА_1 26.02.2020 встановлено III групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. Водночас довідкою від 11.03.2020 серії АГ №0021622 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40 відсотків.

19.03.2020 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності при виконанні службових обов`язків.

Листом від 10.06.2020 №К-143/39/032010 відповідач відмовив заявнику, зазначивши, що причина звільнення не відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а тому відсутні правові підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності.

17.06.2020 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України із заявою (рапортом), у якій, з урахуванням постанови №1 від 14.01.2020 медичної (військово - лікарської) комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області", просив внести зміни до наказу від 05 грудня 2019 року №411 о/с в частині формулювання звільнення за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Однак, листом від 03.07.2020 №К-167 відповідач відмовив ОСОБА_1 вказавши, що постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №1 було винесено на підставі протоколу №1 від 14.01.2020, тобто після звільнення зі служби в поліції, а також в ній не зазначено інформацію про непридатність поліцейського до служби в поліції.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.08.2020 ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання на 10.09.2020.

01.09.2020 від Департаменту захисту економіки Національної поліції України через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 10.09.2020 розгляд справи відкладено до 12.10.2020 у зв`язку з неявкою представника відповідача.

11.09.2020 представником позивача адвокатом Лисенко О.В. через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано відповідь на відзив.

Від відповідача Департаменту захисту економіки Національної поліції України до суду поступили заперечення на відповідь а відзив.

В поданих запереченнях відповідач просив справу №500/1883/20 розглядати без участі представника Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

За нормами частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні 12.10.2020 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно копії трудової книжки серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 з 16.07.2008 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Тернопільській області, а з 07.11.2015 по 09.12.2019 в Національній поліції України.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України по особовому складу від 05.12.2019 №411о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0104570), оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно - фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Тернопільській області, з 09 грудня 2019 року.

Згідно постанови №1 від 14.01.2020 медична (військово-лікарська) комісія ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області" за направленням ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснила медичний огляд колишнього старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та встановила, що позивач непридатний до служби в поліції, травма (18.02.2014), пов`язана з виконанням службових обов`язків, захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.

У графі примітка зазначено, що рішення винесене на момент фактичного звільнення зі служби в поліції 09.12.2019.

ОСОБА_1 26.02.2020 встановлено III групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААБ №487832.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 11.03.2020 серії АГ №0021622 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 40 відсотків.

Листом від 10.06.2020 №К-143/39/032010 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, оскільки причина звільнення не відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до листа від 03.07.2020 №К-167 ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_1 повідомлено, що оскільки в останній день служби 09.12.2019 позивач не звертався з рапортом про звільнення зі служби в поліції "через хворобу" чи з інших причин, тому були лише підстави звільнення за пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону.

Зазначено, що постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Тернопільській області" №1 було винесено на підставі протоколу №1 від 14.01.2020, тобто після звільнення зі служби в поліції, а також в ній не зазначено інформацію про непридатність поліцейського до служби в поліції.

Враховуючи викладене, внести зміни до наказу Департаменту від 05.12.2019 №411 о/с у частині звільнення не має можливості.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону № 580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

У частині другій статті 77 Закону №580-VIII зазначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України (частина п`ята статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII).

Відповідно до статті 59 Закону №580-VIII з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235 затверджений Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235).

У Розділі ІІ Порядку №1235 зазначено, що підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності: призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою; присвоєння та позбавлення спеціальних звань поліції, пониження у спеціальному званні на один ступінь; закріплення спеціальних жетонів з індивідуальним номером; заохочення; зарахування у розпорядження; звільнення з посади; звільнення зі служби в поліції; відрядження поліцейських до державних (міждержавних) органів, установ, організацій та органів місцевого самоврядування із залишенням на службі в поліції; відсторонення від виконання службових обов`язків (посади); надання відпусток відповідно до законодавства; зміни прізвища, імені та по батькові; обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки; установлення посадових окладів; установлення чи скасування додаткових видів грошового забезпечення, премії та інших доплат відповідно до вимог чинного законодавства України; направлення поліцейських для проходження служби у складі національного персоналу в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, а також їх повернення.

Згідно з пунктом 10 Розділу ІІІ Порядку №1235 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини дев`ятої статті 95 Закону №580-VIII, поліцейські зобов`язані щороку проходити комплексний медичний огляд (диспансеризацію), а за необхідності - цільові медичні огляди, психофізіологічні обстеження і тестування в порядку, визначеному Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону №580-VIII, частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 21 Закону України "Про Національну гвардію України", статті 70 "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, Міністерством внутрішніх справ України винесено наказ "Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС" від 3 квітня 2017 року №285, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за №559/30427 (далі - Положення №285).

Згідно пункту 8 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285, особи, що проходять медичний огляд, надають лікарям - членам ВЛК оригінал документа, що посвідчує особу (паспорт, службове посвідчення, військовий квиток чи приписне свідоцтво).

Перед медичним оглядом проводяться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітини, електрокардіографія, загальні аналізи крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс (реакція Вассермана), гепатити В, С та ВIЛ-інфікування, для осіб старше 40 років - вимірювання рівня внутрішньоочного тиску (пункт 9 Положення №285).

Медичний огляд осіб у ВЛК проводиться з обов`язковим обстеженням лікарями-спеціалістами: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматологом, стоматологом, психіатром та лікарем-психологом або практичним психологом закладів охорони здоров`я МВС. (пункт 11 Положення №285).

Відповідно до пункту 15 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285, у разі виникнення необхідності уточнення діагнозу захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) чи їх наслідків ВЛК може запропонувати особі, що проходить лікарську (військово-лікарську) експертизу, амбулаторне або стаціонарне обстеження в закладах охорони здоров`я МВС.

У випадках, коли проведення необхідного дослідження стану здоров`я у закладах охорони здоров`я МВС неможливе, стаціонарне або амбулаторне обстеження може проводитись у інших закладах охорони здоров`я (за їх згодою).

Правилами пункту 16 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285 визначено, що до направлення ВЛК на стаціонарне обстеження додається акт дослідження стану здоров`я (далі - Акт дослідження) (додаток 5). Після проведеного обстеження заповнений Акт дослідження завіряється підписами начальника закладу охорони здоров`я і лікаря, що проводив обстеження, та скріплюється печаткою цього закладу. Акт дослідження розглядається з урахуванням усіх даних про стан здоров`я і фізичного розвитку та є додатковим матеріалом при прийнятті остаточного експертного рішення ВЛК щодо придатності особи до служби або навчання.

Відповідно до пункту 19 розділу III "Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи" Положення №285, постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.

Про прийняте рішення ВЛК інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командира військової частини (пункт 19 Положення №285).

Наведені норми свідчать, що Довідка (додаток 10) або Свідоцтво про хворобу виносяться саме на час фактичного огляду особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Враховуючи викладене, рішення ВЛК про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати звільненню.

Таким чином, після звільнення позивача на підставі наказу від 05.12.2019 зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, між сторонами були припинені трудові та службові відносини, у зв`язку із чим відповідач втратив повноваження на зміну наказу про звільнення позивача, при цьому, в даному випадку відсутні були також і підстави для зміни наказу.

Суд зазначає, що позивачем не ініціювалося питання щодо визначення його стану здоров`я (в частині придатності до служби) на момент звільнення - 09.12.2019.

Таким чином направлення на проведення військово-лікарської експертизи до ВЛК видається колишнім поліцейським в разі не визначення придатності до служби особи за станом здоров`я на час звільнення за хворобою.

Позивач ОСОБА_1 був обізнаний про наступне вивільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів та повідомлений про строк такого і вивільнення належним чином, проте протягом всього часу попередження до моменту звільнення, позивачем не ініціювалось питання щодо проходження ВЛК.

Щодо посилань ОСОБА_1 на відсутність у нього можливості звернення до відповідача із рапортом, оскільки він перебував на лікуванні з 12.11.2019 по 28.11.2019 та з 29.11.2019 по 18.12.2019 суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості подавати рапорт щодо направлення на ВЛК, однак із заявами у період з дати повідомлення про наступне звільнення через скорочення штатів і до дати фактичного звільнення він не звертався.

Відповідно до пункту 2 розділу III Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Таким документом у разі звільнення особи (у тому числі і у зв`язку із хворобою), згідно з Переліком до цього наказу, є рапорт (заява). Переліком також визначено, що рапорт (заява) особи з питань проходження служби пишеться власноручно у довільній формі.

Крім того, відповідно до пункту 13 розділу VI "Проведення лікарської експертизи поліцейським" Положення №285, колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом 'я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень). У такому випадку вони звертаються до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання. Перегляд раніше прийнятої постанови ВЛК проводиться за заявою колишнього поліцейського, колишньої особи рядового чи начальницького складу.

Зазначена норма Положення №285 стосується права колишнього поліцейського ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань. Однак, позивачем не ініціювалося питання щодо визначення його стану здоров`я (в частині придатності до служби) на момент звільнення.

Відтак винесенню відповідного наказу про звільнення особи зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) повинні передувати дві документовані підстави: рапорт на звільнення у зв`язку із хворобою та Свідоцтво про хворобу.

У зв`язку з наведеним вище, на момент прийняття відповідачем наказу від 05.12.2019 №411 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції з 09.12.2019 існувала лише одна підстава для звільнення у зв`язку з скороченням штатів.

Суд звертає увагу, що вже після фактичного звільнення позивача 26.12.2019, на підставі заяви ОСОБА_1 про направлення на ВЛК від 20.12.2019, Департаментом було видано відповідне направлення на проходження медичного огляду, за результатами якого і винесено постанову №1 від 14.01.2020.

Крім того, всупереч затвердженій формі постанови ВЛК, згідно пункту І розділу IX "Оформлення постанов ВЛК" Положення №285 у постанові ДУ "Територіального медичного об`єднання МВС України по Тернопільській області" медичної (військово-лікарської) комісії від 14.01.2020 №1 (далі також Постанова №1) зазначається у графі "примітка", що рішення винесене на момент фактичного вивільнення зі служби 09.12.2019, тобто до проведення медичного обстеження.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності поліцейського у відповідності до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Пунктами 1-6 частини 1 зазначеної статті встановлено вичерпний та такий, що не підлягає розширювальному тлумаченню, перелік підстав призначення та і виплати одноразової грошової допомоги.

З аналізу наведених норм, вбачається, що звільнений поліцейський має право на отримання одноразової грошової допомоги у випадках, що передбачені пунктами 3, 4 частини першої статті 97 Закону №580-VІІІ.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності і поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону №580-VIII, затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом МВС від 11.01.2016 №4, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №163/28293 (далі - Порядок №4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року №916 "Про внесення змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1277/29409 22 вересня 2016 року, пункт 5 розділу І Порядку №4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 1 Розділу II Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико - соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу III Порядку №4).

З аналізу наведеного вище слідує, що зазначені положення Закону №580-VIII застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) інвалідність повинна наступити внаслідок поранення (контузії, травми - або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (пункт 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII) чи/або внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції (пункт 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII);

2) інвалідність (часткова втрата працездатності) повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції (пункт 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII) чи/або пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (пункт 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII).

Суд звертає увагу, що відповідно до наказу від 05.12.2020 №411 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів, а відтак у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути хвороба, що зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки №173 від 21.08.2020, наданої членом ліквідаційної комісії Департаменту ОСОБА_2 , позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням через скорочення штатів в розмірі 75479,70 грн.

Виходячи з встановлених обставин у цій справі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 грудня 2019 року №411 о/с в частині формулювання звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0104570) оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Тернопільській області, зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), зміни формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з "за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)" на "за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) та зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності поліцейського у відповідності до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, а саме - визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 грудня 2019 року №411 о/с в частині формулювання звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0104570) - оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Тернопільській області, зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів),

- змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з "за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)" на "за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу),

- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності поліцейського у відповідності до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2

відповідач:

- Департамент захисту економіки Національної поліції України - місцезнаходження: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601,, .

Головуючий суддя Мартиць О.І.