Справа № 580/2322/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2322/19 Суддя першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошену о 16 годині 16 хвилин ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, повний текст якої складено 31 липня 2020 року, прийняту за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив у порядку ст. 374 КАС України визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист від 04.01.2020 року, виданий у справі № 580/2322/19 за його позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, а також зобов`язання повернути безпідставно стягнуті кошти в розмірі 832,93грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що виконання ухвали суду про накладення штрафу не потребує попереднього подання заяви про примусове виконання рішення, а стягувачем у таких випадках є Державна судова адміністрація України. Крім того, суд підкреслив, що матеріали справи не свідчать про помилковість видачі виконавчого листа, відсутність обов`язку у боржника з виконання ухвали суду або недоцільності її виконання.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просить скасувати ухвалу від 31.07.2020 року та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, штраф на Позивача ухвалою суду від 30.09.2019 року накладено безпідставно, по-друге, в ухвалі про накладення штрафу і у виконавчому листі вказано один код ЄДРПОУ стягувача, у той час як державний виконавець перерахував кошти на інший ЄДРПОУ, по-третє, матеріали справи не містять доказів отримання будь-ким виконавчого листа, по-четверте, виконавче провадження відкрито без подання відповідної заяви.

Після усунення визначених в ухвалі від 17.08.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року у справі №580/2322/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу та присуджено стягнути з ОСОБА_1 штраф в розмірі 576,30 грн. в дохід Державного бюджету України.

В ухвалі визначено, що вона є виконавчим документом, за якою стягувачем є Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), боржником - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

З метою виконання вказаної ухвали Черкаський окружний адміністративний суд оформив 04.10.2019 виконавчий лист (т. 1 а.с. 184), який супровідним листом від 04.10.2019 №580/2322/19/4785/19 (т. 1 а.с. 64) направив Придніпровському відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області. На його підставі відкрито виконавче провадження №60639340, яке, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення було закінчено 20.03.2020 року, про що винесено відповідну постанову (т. 1 а.с. 221).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз ст. ст. 149, 287, 370, 372, 373, 374, 380 КАС України, ст. ст. 4, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження», прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви, оскільки виконавчий лист виданий у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства на підстав ухвали суду, яка набрала законної сили, стягувачем у ньому правомірно зазначено Державну судову адміністрацію України, а необхідність подання заяви про примусове виконання виконавчого листа чинним законодавством не передбачена. Крім того, суд зауважив, що оскільки на момент звернення із вказаною заявою виконавчий документ було виконано, то поворот виконання судового рішення повинен здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 380 КАС України.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у випадку, зокрема, його помилкової видачі.

Судовою колегією враховується, що за правилами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

При цьому, приписи ч. 5 ст. 149 КАС України визначають, що ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України. Указані положення процесуального закону кореспондують приписам абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону, згідно яких за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що ухвала про накладення штрафу як заходу процесуального примусу є самостійним виконавчим документом, який може бути виконаний у примусовому порядку органами державної виконавчої служби за правилами Закону. Необхідності видачі виконавчого листа з примусового виконання ухвали про накладення штрафу як заходу процесуального примусу ні положеннями КАС України, ні приписами Закону не вимагається. Крім того, указані вище правові норми вказують на те, що для початку примусового виконання такого виконавчого документа відсутня законодавчо передбачена необхідність подання заяви про його примусове виконання.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, правильно зазначивши про те, що виконавчий лист відповідає визначеним ст. 4 Закону вимогам, у ньому вірно вказано стягувача - Державну судову адміністрацію України, а подання окремої заяви щодо його примусового виконання положення Закону не вимагають, не врахував, що оскільки ухвала суду про накладення штрафу як заходу процесуального примусу є самостійним виконавчим документом, то видача судом окремого виконавчого листа на її виконання є помилковим.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що з огляду на наведені вище положення ч. 2 ст. 374 КАС України виконавчий документ, а саме - виконавчий лист від 04.10.2019 року №580/2322/19, є таким, що не підлягає виконанню, адже якщо його було видано помилково.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що, як вірно підкреслено судом першої інстанції, питання про повернення ОСОБА_1 безпідставно стягнутих коштів у розмірі 832,93 грн. може бути вирішено за правилами ст. 380 КАС України у випадку подання останнім відповідної заяви про поворот виконання рішення.

Крім іншого, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що доводи Апелянта про безпідставність ненадання державним виконавцем Позивачу строку на добровільне виконання ухвали суду, стягнення державним виконавцем з ОСОБА_1 коштів у більшому, ніж він вважає за необхідне, розмірі, а також будь-які інші, на думку Позивача, порушення, вчинені державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа від 04.10.2019 року №580/2322/19, не можуть бути предметом оцінки у ході вирішення питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, відповідні аргументи особи можуть досліджуватися судом у випадку звернення ОСОБА_1 до суду із позовом у порядку, передбаченому ст. 287 КАС України.

Також необґрунтованим є посилання Апелянта на безпідставність постановлення судом першої інстанції ухвали від 30.09.2019 року у справі №580/2322/19 про застосування до Позивача заходів процесуального примусу у вигляді накладення штрафу, оскільки відповідне судове рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, а оцінка правомірності таких рішень не може бути предметом іншого судового провадження.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України у згаданій редакції визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не врахував відсутності необхідності видачі виконавчого листа з примусового виконання ухвали суду, яка є самостійним виконавчим документом.

Керуючись ст. ст. 149, 242-244, 250, 308, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 374 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №580/2322/19, виданий Черкаським окружним адміністративним судом 04 жовтня 2019 року, на виконання ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу.

У задоволенні іншої частини вимог заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 19» жовтня 2020 року.