Справа № 500/2264/20
Суддя: Шульгач Микола Петрович
Дата ухвалення: 2020-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2264/20

20 жовтня 2020 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Шульгач М. П., розглянувши в письмовому провадженні справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду в з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії, а саме просить:

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та грошової компенсації за невикористану ним в 2015-2018 роках додаткову відпустку, що належить йому, як учаснику бойових дій.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з проведеною її компенсацією у зв`язку з порушенням термінів виплати; при обчисленні розміру індексації, місяцем (базовим) в якому відбулось підвищення грошового забезпечення, вважати - січень 2014 року;

- нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану ним в 2015- 2018 роках додаткову відпустку, що належить йому, як учаснику бойових дій, з розрахунку грошового забезпечення, що виплачувалось йому на день (30.06.2018 року) звільнення з ЗСУ, з проведеною її компенсацією у зв`язку з порушенням термінів виплати.

Позивач в судове засідання не з`явився, про те подав клопотання про розгляд справи без його участі в письмовому провадженні, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про те подав клопотання про розгляд справи без його участі в письмовому провадженні. У поданому відзиві на даний позов просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступні факти.
08.09.2015 ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій.

30.06.2018 позивач виключений з списків особового складу на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.06.2018 № 165 в зв`язку зі звільненням з Збройних Сил України.

З дати отримання статусу учасника бойових дій 08.09.2015 року позивач отримав право на додаткову щорічну оплачувану відпустку тривалістю 14 днів у відповідності до Закону України «Про відпустки» (ст. 162) та п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Однак не мав змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати. Компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку позивачу не виплачувалась, в тому числі і після звільнення у запас із лав Збройних сил України.

19.08.2020 позивач звернувся із заявою до Тернопільського ОВК, в якій просив виплатити йому:

- індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року;

- грошову компенсацію за невикористану мною в 2015-2018 роках додаткову відпустку, що належить йому, як учаснику бойових дій, згідно пункту 12 статті 12 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» обумовлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), згідно з пунктом 11 якого, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Пунктом 6 Порядку №1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 5) підпункт 5 пункту 6 виключено 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 7) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Підсумовуючи викладене слід зауважити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

В той же час, нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слід врахувати рішення у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), яке, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Зважаючи на викладене слід прийти до висновку, що твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення, оскільки у бюджеті відповідача відсутні кошти на проведення такої індексації та відсутній механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям є необгрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 р. у справі №640/18168/18 за аналогічним позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, залишеному без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 р.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що дана позовна вимога про нарахування і виплати індексації грошового забезпечення підлягає до задоволення.

В частині нарахування і виплати компенсації за порушенням термінів виплати грошового забезпечення відмовити.

Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Така позиція висвітлена у зразковому вішенні Верховного Суду від 16.05.2019 №Пз/9901/4/19.

Позовна вимога про грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку має ознаки типової справи поскільки в рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 № Пз/9901/4/19 зазначається, що справа має ознаки типової, якщо звернення до суду було здійснено особами, звільненими з військової служби, які мають статус учасника бойових дій, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації під час звільнення за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений п.п. 17-18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином поскільки дана вимога має ознаки типової то під ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами зразкової справи.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.05.2019 № Пз/9901/4/19 за результатами зразкової справи, суд вважає, що позовну вимогу про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2015-2018 роки слід задовольнити, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та грошової компенсації за невикористану ним в 2015-2018 роках додаткову відпустку, що належить йому, як учаснику бойових дій.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

3.Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30 червня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місцезнаходження/місце проживання АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач:

- Тернопільський обласний військовий комісаріат місцезнаходження/місце проживання АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ;

Головуючий суддя Шульгач М.П.