Справа № 640/2976/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2976/20 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Чаку Є.В., Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 488798,94 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясував обставини справи.

Зокрема в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що встановлений для стягнення податкового боргу строк сплив, так як для стягнення податкового боргу контролюючий орган має отримати протягом 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу судове рішення, однак передбачений п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України строк закінчився у червні 2020 року.

Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції помилково вважав узгодженим грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням, оскільки таке рішення не було вручено позивачу через помилку контролюючого органу, допущену при зазначенні адреси відповідача, а оскільки сума грошового зобов`язання неузгоджена, то у відповідача відсутній податковий борг.

Окрім того, позивач наголошує на відсутності підстав для нарахування податку на доходи фізичних осіб, порушення контролюючим органом процедури та порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку у в органах державної фіскальної служби, як платник податків.

З розрахунку виникнення податкового боргу вбачається, що за відповідачем станом на дату звернення до суду обліковується борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 488798,94 грн.

Вказана сума податкового боргу виникла на підставі нарахованого ОСОБА_1 податкового зобов`язання на підставі податкового повідомлення-рішення за 2016 рік, яке на момент подання позовної заяви має статус узгодженого, відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

Податковим органом сформовано та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_1 податкову вимогу № 763-17 від 13.03.2017 року.

Оскільки відповідачем не сплачено суму податкового боргу, Головне управління ДФС у м. Києві звернулось до суду з даним позовом про стягнення несплаченої суми заборгованості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Згідно приписів пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, документ вважається належним чином врученим, якщо він надісланий за місцезнаходженням платника, якому такий адресований або вручений повноважній особі такого. Крім того, направлення рекомендованим листом з повідомленням запитів за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків, але не отриманими ними не з вини податкового органу, вважається належним чином врученим.

Згідно податкової вимоги № 763-17 від 13.03.2017 року, станом на 12.03.2017 року, за ОСОБА_1 обліковувався податковий борг за узгодженими грошовим зобов`язанням: за основним платежем 285589,60 грн., штрафними санкціями 72077,40 грн. та пеня 131641,94 грн., на загальну суму 488798,94 грн.

Зазначена податкова вимога № 763-17 від 13.03.2017 року не отримана відповідачем та повернута відповідним відділенням поштового зв`язку до податкового органу. Підстави повернення поштового відправлення - «за закінченням терміну зберігання». Податкова вимога № 763-17 від 13.03.2017 року надсилалася на вірно зазначену адресу відповідача: АДРЕСА_1 .

Отже, податкова вимога форми № 763-17 від 13.03.2017 року, відповідно до статті 42 ПК України, вважається врученою позивачу, проте, сума податкового боргу останнім сплачена не була.

Наразі, відповідач заперечує факт вручення йому податкового повідомлення-рішення від 28.12.2016, яким йому було визначено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, а тому вважає, що суми податкового зобов`язання є неузгодженою.

Відповідачем було надано суду першої інстанції як доказ направлення позивачу податкового повідомлення-рішення від 28.12.2016, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та конверту, з довідкою пошти про повернення поштового відправлення, із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання (а.с. 21). Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення містить вірну адресу відповідача.

При цьому, колегія суддів зауважує, що правомірність формування та надіслання відповідачу податкової вимоги форми № 763-17 від 13.03.2017 року не є предметом спору.

Щодо доводів позивача про відсутності підстав для нарахування податку на доходи фізичних осіб, порушення контролюючим органом процедури та порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, надіслання податкового повідомлення-рішення то колегія суддів зауважує, що предметом даного спору є саме стягнення податкового боргу, а не правомірність податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 28.12.2016 року.

Позивачем не надано ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції належних доказів оскарження податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 28.12.2016 року.

Оскільки відповідачем надано докази направлення податкового повідомлення-рішення від 28.12.2016, яке не отримано позивачем не з вини податкового органу, а тому це податкове повідомлення - рішення вважається таким, що вручено платнику податків, є чинним, а тому визначена у ньому сума - узгодженою.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п. 95.2 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до абз. 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сума податкових зобов`язань станом на момент звернення до суду із даним позовом є узгодженою та набула статусу податкового боргу.

З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення службою податкової вимоги та відсутність доказів добровільної сплати відповідачем визначеної суми боргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача спірної суми заборгованості, яка є предметом розгляду даної справи.

Окрім того, відповідач вказує про безпідставність стягнення з нього податкового боргу, оскільки на час постановлення судом першої інстанції рішення в даній справі, встановлений для стягнення податкового боргу строк 1095 календарних днів, сплив.

Так, пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено строк давності - 1095 календарних днів. а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

З огляду на положення п. 95.2 ст. 95 ПК України, підстави звернення з даним позовом у позивача виникли лише через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) відповідачу податкової вимоги.

Відповідно до конверту, який міститься у матеріалах справи, податковим органом надіслано податкову вимогу № 763-17 від 13.03.2017 року на адресу відповідача у квітні 2017 року, тобто строк звернення розпочався з червня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з даним позовом звернувся у лютому 2020 року, тобто в межах строку звернення, відповідно до норм чинного законодавства.

А тому доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку давності, визначеного статтею 102 ПК України є безпідставними.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС.

Головуючий суддя:

Судді: