Справа № 380/5348/20
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5348/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області скласти висновок та подати в Міністерство внутрішніх справ України висновок та документи щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що проходив службу ГУМВС України у Львівській області та 30 березня 2010 року звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "а" (за віком). 26.05.2010 позивачу встановлено 3 групу інвалідності та 50 % втрати працездатності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою МСЕК №457067 від 02.06.2010. При повторному огляді, 23.12.2019 позивачу встановлено 2 групу інвалідності та 60% втрати працездатності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, що підтверджується довідкою МСЕК №011375 від 13.02.2020 та випискою з акта огляду МСЕК від 13.02.2020. У зв`язку із отриманням II групи інвалідності, ОСОБА_1 з метою утримання одноразової грошової допомоги звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області для призначення одноразової грошової допомоги та подав усі необхідні документи. Листом № 132/31/01-2020 від 06.04.2020 року відповідач повідомив позивача, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, а за умовами пункту 4 Порядку, це не дає права отримати одноразову грошову допомогу в більшому розмірі. Позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України про перевірку законності рішення ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області, на що отримав відповідь, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймає МВС України на підставі висновку та відповідних документів, які готуються та перевіряються органом, у якому працівник міліції проходив службу. ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУМВСУ у Львівській області з заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги та надав необхідний пакет документів, однак відповідачем 24.06.2020 повторно відмолено з покликанням на п.4 Порядку у зв`язку з тим, що з дати первинного встановлення інвалідності до повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності пройшло більше двох років.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки Законом України "Про міліцію" не встановлює обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, яка передбачена п.4 Порядку №850, відтак положення даного пункту не позбавляють ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності чи причин інвалідності.

Також зазначає, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначення такої допомоги приймає Міністерство внутрішніх справ України. Обов`язком ж відповідача є саме подання документів до МВС України для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у такій виплаті.

Ухвалою від 10.07.2020 суддя відкрив спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

07.08.2020 представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому вказує, що повідомляючи ОСОБА_1 листами від 06.04.2020 №132/31/01-2020 та від 24.06.2020 №20-70/огд/31/01-2020 про відсутність підстав для формування висновку щодо виплати останньому грошової допомоги, ГУМВСУ у Львівській області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченні чинним законодавством України.

Зазначає, що при первинному огляді обласною МСЕК № 1 02.06.2010 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 50% втрати працездатності, що підтверджено довідкою до Акта огляду МСЕК Серії ЛВА № 457067 (призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 25272 грн.). 13 лютого 2020 року після повторного огляду обласною МСЕК № 1 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності та 60% втрати працездатності, що підтверджено випискою з акта огляду медико-соціального експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №333490. Враховуючи, що до дати повторного огляду 13.02.2020 року пройшло більше двох років, то відповідно до пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850, позивач не має право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці у період з 10.08.2020 по 14.09.2020 та з 16.09.2020 по 15.10.2020 на листку непрацездатності суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 16.10.2020.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.03.2010 №6 о/сд (по особовому складу) звільнено у відставку за п. 65 "а" (за віком).

Згідно з довідкою серії ЛВА-1 №457067 від 02.06.2010, позивачу внаслідок первинного огляду встановлено III (третю) групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, з втратою професійної працездатності 50%.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 333490 ОСОБА_1 13 лютого 2020року встановлена II (друга) група інвалідності пожиттєво, захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, з втратою професійної працездатності 60%. Призначено та здійснено відповідачем виплату одноразової допомоги в розмірі 25272 грн.

У зв`язку із отриманням II групи інвалідності, ОСОБА_1 з метою утримання одноразової грошової допомоги звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області для призначення одноразової грошової допомоги та подав усі необхідні документи.

Листом № 132/31/01-2020 від 06.04.2020 року відповідач повідомив позивача, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, а за умовами пункту 4 Порядку, це не дає права отримати одноразову грошову допомогу в більшому розмірі.

29.04.2020 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України про перевірку законності рішення ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області, на що отримав відповідь, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймає МВС України на підставі висновку та відповідних документів, які готуються та перевіряються органом, у якому працівник міліції проходив службу.

28.05.2020 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУМВСУ у Львівській області з заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги та надав необхідний пакет документів, однак відповідачем 24.06.2020 листом №20-70/огд/31/01-2020 повторно відмолено з покликанням на п.4 Порядку у зв`язку з тим, що з дати первинного встановлення інвалідності до повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності пройшло більше двох років.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, та висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з пунктом 9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі №530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 361/7249/17 та постанові Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі №554/5405/17 (провадження №К/9901/25388/18).

Щодо посилання відповідача на пункт 4 Порядку № 850, як на підставу не складення висновку та не направлення документів позивача до МВС України, то суд зазначає наступне.

У пункті 4 Порядку № 850 визначено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 13 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Із аналізу зазначених положень, з урахуванням п. 2 Порядку № 850, слідує, що виникнення права особи на виплату одноразової допомоги пов`язується законодавцем безпосередньо із фактом встановлення йому інвалідності, тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії, та може бути реалізоване особою протягом наступних трьох років від цієї дати.

Суд зауважує, що зміст наведених положень Порядку № 850 свідчить на користь висновку, що пункт 4 Порядку № 850 не позбавляє позивача права на подання за місцем служби документів, визначених Порядком № 850, щодо виплати грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності, та права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.

Також суд враховує, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що, з метою обрання належного способу захисту позивача та ефективного механізму його відновлення, необхідно визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо не складення висновку на підставі заяви та документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та зобов`язати відповідача скласти та подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та відповідний пакет документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи з 23.12.2019, внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо не складення висновку на підставі заяви та документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги.

3. Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області скласти та подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та відповідний пакет документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи з 23.12.2019, внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

4. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Гулкевич І.З.