Справа № 1.380.2019.004149
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2020-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.004149

адміністративне провадження № К/9901/19666/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року (судді: Ніколін В.В., Заверуха О.Б., Качмар В.Я.) у справі за адміністративним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача грошових коштів у розмірі 136263,44 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення з цим позовом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач звернувся до суду з даним позовом у межах шестимісячного строку звернення до суду встановленого частиною 2 статті 122 КАС України. При цьому як на поважну причину пропуску строку звернення позивача до суду, Львівський окружний адміністративний суд вказав на те, що вперше позивач вчасно звернувся до Жовківського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року адміністративний позов задавлено. Стягнуто з відповідача на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького у розмірі 136263,44 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року і прийнято нову постанову, якою адміністративний позов Адміністрації Державної прикордонної служби України залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України (у редакції станом на час звернення до суду), а з матеріалів справи не вбачається таких обставин, які б непереборно перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо позивач вважав їх порушеними.

При цьому суд апеляційної інстанцій зазначив, що у зв`язку із прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №205/8482/15-ц зміна правил щодо юрисдикції є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції переконана, що початком строку звернення до адміністративного суду із заявленими позивачем у даній справі з позовними вимогами вважається 03 січня 2019 року, тобто дата оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду з урахуванням оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, колегія суддів апеляційного суду зважала на те, що позивач знаючи про зміну судової практики 03 січня 2019 року, звернувся до суду лише 12 серпня 2019, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Підстав неможливості звернення до суду у місячний строк з дня коли позивачу стало відомо, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, позивачем до суду не надано.

Також суд апеляційної інстанції вказував на аналогічну правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19, від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19, від 28 лютого 2020 року у справі №120/1560/19-а, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року і залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року.

Адміністрація Державної прикордонної служби України вважає, що правова позиція, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 у справі №804/285/16 не повинна застосовуватись в даній категорії справ щодо строків звернення до суду. Судом у цій справі вирішувалось питання, чи підлягають спірні правовідносини розгляду в порядку цивільного або адміністративного судочинства. Натомість, у справі №1.380.2019.004149 за цим позовом питання полягає у застосуванні процесуальних строків звернення до адміністративного суду.

Зазначає, що приписи частини 5 статті 122 КАС України є загальною нормою, із якої чинним законодавством передбачені винятки. Зокрема, вона прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі.

Частина 3 статті 233 КЗпП України конкретизує предмет стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, судового захисту та встановлює, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

За загальними правилами визначення пріоритетності змісту норми висновки, що прямо випливають з норми, мають пріоритет над висновками, що непрямо випливають з норми.

Оскільки норми частини 3 статті 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації) судового захисту, то вони, на переконання скаржника, мають пріоритет над нормами частини 5 статті 122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для стягнення з суб`єкта публічної служби (посадової, службової особи) відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Таким чином, на думку скаржника, застосування частини 5 статті 122 КАС України у публічних спорах про стягнення з суб`єкта публічної служби відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, і відповідно обмеження права на звернення до суду місячним строком, призведе до дискримінації за ознакою місця роботи (служби), оскільки інші установи та організації, на яких не поширюється частина 5 статті 122 КАС України, можуть захистити своє право протягом річного строку.

Позиція інших учасників справи.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Рух касаційної скарги

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г., (судді): Єресько Л.О., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року призначено справу до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького у період з 05 серпня 2011 року по 28 лютого 2015 на посаді курсанта. В подальшому проходив військову службу на офіцерських посадах в органах охорони державного кордону.

Наказом начальника прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05 березня 2018 року № 55-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено у запас старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 березня 2018 року № 58-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Вислуга календарних років відповідача на день його звільнення, з урахуванням навчання в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, складала 08 років 10 місяців 28 днів.

Згідно розрахунку від 01 березня 2015 року, на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького ОСОБА_1 за період з 05 серпня 2011 року по 28 лютого 2015 року витрачено 136 263,44 грн., з яких: грошове забезпечення - 87 654,84 грн., речове забезпечення - 2 917,49 грн., продовольче забезпечення 23 799,68 грн., медичне забезпечення - 629,26 грн., забезпечення комунальними послугами та енергоносіями - 21 262,17 грн.

Наприкінці грудня 2018 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася до Жовківського районного суду Львівської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі № 444/3926/18 за вказаним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 20 червня 2019 року провадження у справі № 444/3926/18 закрито у зв`язку із необхідністю розгляду такого спору в порядку адміністративного судочинства.

Адміністрація Державної прикордонної служби України 12 серпня 2019 року звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 136 263,44 грн.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

З тексту заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду вбачається, що обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач посилався на зміну Великою Палатою Верховного Суду судової практики щодо юрисдикції розгляду такої категорії справ, що було відображено у постанові від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16. Зауважено про те, що на момент відрахування відповідача спори цієї категорії справ вирішувались в порядку цивільного судочинства, із встановленим строком позовної давності в один рік.

У своїй заяві позивач вказував, що ним було подано позов до Жовківського районного суду Львівської області саме у порядку цивільного судочинства та ухвалою суду від 08 січня 2019 року у справі № 444/3926/18 було відкрито провадження, однак ухвалою цього ж суду від 20 червня 2019 року провадження у справі було закрите у зв`язку з тим, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

На переконання скаржника, застосування частини 5 статті 122 КАС України у публічних спорах про стягнення з суб`єкта публічної служби відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, і відповідно обмеження права на звернення до суду місячним строком, призведе до дискримінації за ознакою місця роботи (служби), оскільки інші установи та організації, на яких не поширюється частина 5 статті 122 КАС України, можуть захистити своє право протягом річного строку встановленого частиною 3 статті 233 КЗпП.

Як вбачається з матеріалів справи, наприкінці грудня 2018 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася до Жовківського районного суду Львівської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, проте ухвалою цього ж суду від 20 червня 2019 року провадження по справі закрито, у зв`язку з тим, що дана категорія справ підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, з позовом до Львівського окружного адміністративного суду позивач звернувся за допомогою засобів поштового зв`язку лише 18 серпня 2019 року, тобто майже через два місяці після закриття провадження у справі № 444/3926/18 ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 20 червня 2019 року.

Верховний Суд зазначає, що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

При цьому підстав неможливості звернення до суду у місячний строк з дня, коли позивачу стало відомо, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, позивачем до суду надано не було.

Верховний Суд наголошує, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16 і постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року в справі №140/721/19, від 24 грудня 2019 року в справі №824/284/19-а, від 29 квітня 2020 року в справі №560/1942/19, від 18 червня 2020 року в справі №140/2024/19 та від 01 липня 2020 року в справі №400/1758/19.

Тому посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів частини 3 статті 233 КЗпП України, який встановлює річний строк звернення до суду є безпідставним.

Проходження служби в Національній поліції України та військової служби є проходження публічної служби, визначення якої надано пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України, а саме публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військово служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади АРК, органах місцевого самоврядування.

За установлених обставин Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем пропущено строк на звернувся до суду із вказаним позовом, а також не наведено поважних причин для поновлення такого строку, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано рішення суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права неправильними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Європейський суд з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruizv. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов